КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
16 жовтня 2020 року                                                                       м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду                                  Васильєва М.А.,            
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Кузьміна Євгена Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 6 липня 2020 року, якою 
ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого                            ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, 
В С Т А Н О В И Л А:
Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 20 червня 2020 року о 12.12 год. в с. Гора Бориспільського району Київської області по вул. Бориспіль-7 керував автомобілем «ГАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук, зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Не погоджуючись з постановою суду, захисник Кузьмін Є.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, провадження у справі закрити на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП зв`язку із скасуванням 1 липня 2020 року акта, який встановлював адміністративну відповідальність .
В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що на час складання протоколу діяла      ч. 1 ст. 130 КУпАП (в редакції Закону до 1 липня 2020 року), за якою і були кваліфіковані дії водія.
Однак, з 1 липня 2020 року набув чинності Закону України від 22 листопада 2018 року № 2617- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIII), який криміналізував поставлені у провину водію дії. Тільки у зв`язку із набуттям чинності Закону № 2617-VIII суд не вбачав правих підстав для закриття матеріалів даного провадження на підставі правил ч. 2 ст. 9, п. 6 ст. 247 КУпАП, оскільки поширення цих норм на дії вказаного водія прямо суперечитиме конституційному принципу про незворотність дії закону, що посилює відповідальність, у даному випадку криміналізував діяння. Така правова позиція ґрунтується і на правилах ст. 8 КУпАП.
Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 720-ІХ) внесені нові зміни до Закон} № 2617-УІІІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-ІХ:
у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIII виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння - відтак відновлена адміністративна відповідальність за ці дії;
у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-УІІІ виключено підпункт 171, який доповнивши КК України ст. 286-1 криміналізував відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння - відтак відбулася декриміналізація цих дій.
Як зазначає апелянт, принциповим у такому зв`язку виявилося питання набрання чинності Законом № 720-ІХ.
З посиланням на положення ч. 5 ст. 94 КК України, захисник вказує, що закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим Законом, але не раніше дня його опублікування.
Так, Закон № 720-ІХ опублікований у газеті «Голос України» № 110 від 3 липня 2020 року, його положення про набрання ним чинності одночасно із Законом № 2617-VIII, тобто раніше дня його опублікування, суд оцінює як волю законодавця відступити від загального правила про набрання чинності Законом через десять днів з дня офіційного оприлюднення.
Таким чином, за приписами ч. 5 ст. 94 Конституції України Закон № 720-ІХ набрав чинності за будь-яких умов не раніше дня його опублікування, тобто 03 липня 2020 року. Визнання чинності вказаного Закону раніше дня його опублікування в силу технічної колізії підриває авторитет парламенту, оскільки явно суперечить нормам прямої дії Конституції України, які мають вищу юридичну силу, порушує засади, на яких ґрунтується правовий порядок в Україні.
Зважаючи на викладене, апелянт вказує, що акт, який до 1 липня 2020 року встановлював адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння (ст. 130 КУпАП редакції до 1 липня 2020 року), з 1 липня 2020 року був скасований Законом № 2617-VIII одночасною криміналізацією цих дій у ст. 286-1 КК України. Відтак Закон № 2617-VIII в цій частині зворотної дії не має. Проте, оскільки з 3 липня 2020 року ці дії були декриміналізовані Законом № 720-ІХ з одночасним повторним запровадженням адміністративної відповідальності за їх вчинення у новій редакції статті 130 КУпАП, Закон                  № 720- ІХ в цій частині в силу пом`якшення відповідальності має зворотню дію, але виключно на період дії ст. 286-1 КК України (з 1 до 3 липня 2020 року), і не поширюється на правовідносини, які регулювалися ст. 130 КУпАП в редакції до 1 липня 2020 року, оскільки порівняно із цією нормою, яка була скасована з 1 липня 2020 року, не пом`якшує відповідальності водіїв, не скасовує таку відповідальність та не покращує їх становище.
Відтак по відношенню до дій водія не можливо застосовувати ст. 130 КУпАП в редакції до 1 липня 2020 року, оскільки вона скасована Законом № 2617-VIII, який зворотної дії не має, а також і ст. 130 КУпАП в редакції Закону № 720-ІХ, який також не має зворотньої дії на правовідносини, що існували до 1 липня 2020 року.
За фактом, внаслідок обраної законодавцем юридичної техніки відбулося переривання дії акта, який встановлював і продовжив встановлювати певну адміністративну відповідальність, шляхом його скасування 1 липня 2020 року та відновлення 3 липня 2020 року. 
 
В судове засідання захисник Кузьмін Є.О., та ОСОБА_1 , неодноразово будучи повідомленими про день, час та місце  апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, а з огляду на розумність строку розгляду справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить висновку про можливість проведення  апеляційного розгляду на підставі наявних матеріалів.
 
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування постанови місцевого суду, як і не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.
 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
 
                Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
 
При розгляді справи, місцевий суд дотримався вказаних положень закону.
 
Так, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,  суд послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 № 293255 від 20 червня 2020 року, направлення водія транспортного засобу для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20 червня 2020 року, письмові пояснення двох свідків, які зазначили, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, розписку про передачу транспортного засобу, дані рапорту сержанта поліції Гаврилюка В., довідкою про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія та довідкою про відсутність повторності вчинення адміністративного правопорушення.
Окрім того, суд послався на відеозапис подій, який наявний в матеріалах справи та відповідно до якого встановлено, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ГАЗ» державний номерний знак НОМЕР_1 та був зупинений працівниками поліції у с. Гора по вул. Бориспіль-7. Під час розмови з працівниками поліції ОСОБА_1 підтвердив факт вживання наркотичних засобів та у присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Також місцевим судом перевірялись доводи захисника, аналогічні доводам апеляційної скарги, і суд дійшов висновку про  необґрунтованість  доводів захисника щодо необхідності закриття провадження у справі у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності з 1 липня 2020 року.          Суд послався на те, що відповідно до частини першої статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Близькі за змістом положення містяться у частині другій статті 4 КК України, відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої статті 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. У теорії права виділяють три види дії нормативно-правового акта: 1) пряма дія; 2) зворотна (ретроактивна) дія; 3) переживаюча (ультраактивна) дія. Переживаюча, (ультраактивна) дія (окремі положення нормативно-правового акту продовжують свою дію навіть після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акта чи зміни відповідної його частини). Зокрема, ультраактивність має місце тоді, коли приписи нормативно-правового акта, який діяв раніше, поширюються на не реалізовані або не припинені на момент втрати ним чинності правовідносини, оскільки дія акта, який вводиться замість діючого раніше, поширюється лише на нові правовідносини, що виникнуть після набрання ним чинності. Виходячи із цих положень до осіб, які до 1 липня 2020 року вчинили керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, має бути застосовано закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення. Підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена пунктом 6 частини першої ст. 247 КУпАП, також відсутня. Згідно з цим пунктом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність. В цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до статті 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препарат, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена (ас. 21-22). 
 
З таким рішенням місцевого суду погоджується і апеляційний суд.

Оскільки в апеляційній скарзі не оскаржуються обставини вчинення правопорушення ОСОБА_1 , доведеність його дій та кваліфікація вчиненого ним правопорушення, в цій частині відповідно до положень ст. 294 КУпАП постанова суду перевірці не підлягає.
 
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про  скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП у зв`язку із скасуванням 1 липня 2020 року акта, який встановлював адміністративну відповідальність, то вони є необґрунтованими.
 
                Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
 
                Відповідно до положень ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
 
                Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.
 
               Під скасуванням акта про адміністративну відповідальність слід розуміти видання нормативного акта, яким повністю скасовується караність того діяння, за яке передбачалась адміністративна відповідальність, або встановлюється відповідальність більш м`яка, ніж адміністративна.
 
                У п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП йдеться мова про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність. Однак, у  результаті внесення змін Законом України від   22 листопада 2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності з           1 липня 2020 року, відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки статті 130 КУпАП, була посилена, ці діяння підпали під ознаки кримінального проступку. Наведене дає підстави стверджувати про відсутність події - скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки така відповідальність була не скасована, а посилена, що свідчить про відсутність підстав для застосування положень п. 6                            ч. 1  ст. 247 КУпАП.
 
                Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-рп/1999за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
  <…> Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього    (абзаци другий, третій пункту 2 мотивувальної частини).
         
                Таким чином, з урахуванням положень ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 8 КУпАП, вказаний Закон України від 22 листопада 2018 року  № 2617-VIII як такий, що посилює відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки ст. 130 КУпАП, не має зворотної сили, тобто, не поширюється на адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, які були вчинені до 1 липня 2020 року. Особи, які вчинили такі правопорушення до   1 липня 2020 року у відповідності до ч. 1 ст. 8 КУпАП повинні нести відповідальність за законом, який діяв на час вчинення адміністративного правопорушення.
 
З огляду на викладене апеляційний суд доходить висновку, що постанова судді місцевого суду про притягнення ОСОБА_1   до адміністративної відповідальності за                       ч. 1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга до задоволення не підлягає. 
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, - 
П О С Т А Н О В И Л А : 
Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 6 липня 2020 року щодо   ОСОБА_1 за  ч. 1 ст. 130 КУпАП  - залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Кузьміна Євгена Олександровича в інтересах ОСОБА_1 - без задоволення.
 
Постанова оскарженню не підлягає.

                Суддя
Київського апеляційного суду                                                                                                      М.А. Васильєва