ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 758/7700/17
адміністративне провадження № К/9901/28518/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Рибачука А.І.
суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.
розглянувши у порядку попереднього розгляду у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 758/7700/17
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 13.05.2019, постановлену судом у складі судді Васильченка О.В.
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2019, ухвалену судом у складі колегії суддів: головуючого судді Сорочка Є.О., суддів: Федотова І.В., Літвінової Н.М.,
У С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
1. 09.06.2017 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач), в якому просила:
- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у переведенні її на пенсію по втраті годувальника з 01.10.2013;
- зобов`язати відповідача перевести її на пенсію по втраті годувальника та призначити її згідно з статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991            № 796-XII (далі - Закон № 796-XII) та статтями 36, 37 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (ДАЛІ - Закон № 1058-IV) у розмірі 50% пенсії померлого чоловіка, починаючи з 01.10.2013 і виплатити пенсію з урахуванням проведених виплат.
2. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалась на те, що відповідно до вимог статті 45 Закону № 1058-IV вона має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з дня, що настає за днем смерті годувальника, тобто з 01.10.2013, зважаючи на її звернення до пенсійного органу про призначення такого виду пенсії протягом 12 місяців з дня смерті годувальника. Разом з тим, відповідачем призначено позивачу пенсію по втраті годувальника лише з 17.10.2014, тобто з моменту звернення про призначення даного виду пенсії, що не відповідає вимогам законодавства та порушує її право на пенсійне забезпечення.
3. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 13.05.2019, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2019, залишено адміністративний позов без розгляду на підставі статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -  КАС України).
4. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач 16.10.2019 подала касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.
5. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2019 визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: Рибачук А.І.- головуючий суддя, судді: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.
6. Ухвалою Верховного Суду від 06.11.2019 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва та до 17.10.2014 отримувала пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV.
Відповідно до посвідчення від 13.01.2014 № 000692 Т, виданого Київською міською державною адміністрацією позивач є дружиною померлого громадянина із числа ліквідаторів наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі - ЧАЕС) категорії 1А, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою. 
Після смерті чоловіка 30.09.2013 позивач неодноразово зверталась до Управління Пенсійного фонду України у Подільському районі міста Києва з заявами від 07.01.2014, від 08.07.2014 та від 17.10.2014 про переведення її на інший вид пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.
З 17.10.2014 на підставі заяви позивача та довідки про заробітну плату від 10.06.2014 № 53/35-371 позивачу призначено (переведено з одного на інший вид) пенсію  у розмірі 4757,93 грн у зв`язку з  втратою годувальника відповідно до Закону № 796-XII, про що позивача повідомлено листом від 05.11.2014 № 23605/10.
03.05.2017 позивач звернулась до пенсійного органу із заявою, в якій просила  призначити їй з 01.10.2013 пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50 % пенсії по інвалідності годувальника ОСОБА_2 , визначеної йому як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС та здійснити із вказаної дати перерахунок і виплату призначеної пенсії з урахуванням здійснених виплат з посиланням на положення пункту 3 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, відповідно до якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, в той час як позивачу призначено таку пенсію з 17.10.2014 (з моменту звернення до пенсійного органу про її призначення).
Листом від 19.05.2017 №29159/08 Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві (Подільський відділ) повідомив позивача про відсутність підстав для призначення та перерахунку пенсії з 01.10.2013 з посиланням на частину                третю статті 45 Закону № 1058-IV, зважаючи на те, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання відповідної заяви.
Вважаючи протиправною вказану відмову у призначені та перерахунку пенсії з дня, що настає за днем смерті годувальника ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) позивач звернулась з даним позовом до суду.
ІІІ. ВИСНОВКИ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЯЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
8. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, залишаючи адміністративний позов без розгляду виходив з того, що про призначення пенсії з 17.10.2014, а не з 01.10.2013 позивач знала ще у 2014 році (зокрема з листа відповідача від 05.11.2014 №23605/10), а до суду з відповідним позовом звернулась лише 09.06.2017, тобто зі значним спливом встановленого процесуальним законом шестимісячного строку.
Матеріали справи не містять клопотань від позивача щодо поновлення строку звернення до адміністративного суду та нею не наведено аргументів, що свідчать про поважність причин такого пропуску.
Суди попередніх інстанцій, з посиланням на практику Верховного Суду, зокрема на постанови від 15.05.2019 у справі № 804/4217/18, від 14.05.2019 у справі                                        № 521/7961/16-а, дійшли висновку про те, що будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважала, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються її права та законні інтереси. Пенсія є періодичним платежем, про дату її призначення позивачу було відомо, а тому в разі незгоди, вона мала право звернутися до суду.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
9.   Касаційна скарга обґрунтована незгодою позивача з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій щодо залишення адміністративного позову без розгляду з посиланням на необхідність застосування до спірних правовідносин положення частини першої статті 122 КАС України та при визначенні її права на звернення до суду, керуватись строками, вставленими Законом № 1058-IV та Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III. Скаржник також посилається на практику Верховного Суду, зокрема на постанову від 24.04.2018 у справі № 646/6250/17 та постанову від 19.03.2019 у справі № 806/1952/18, відповідно до правового висновку у яких, у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
10.  Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 КАС України).
11. Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, Суд дійшов таких висновків.
12. Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
13. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
14. Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
15. За змістом статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
16. Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду, колегія суддів звертає увагу на те, що застосування строку звернення до адміністративного суду передує вирішенню спору по суті.
17. Відповідно до частин першої та другої статті 99 КАС України (в редакції до 15.12.2017) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
18. Відповідно до частини третьої статті 99 КАС України (в редакції до 15.12.2017) для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Наведені норми узгоджуються з положеннями статті 122 КАС України (в редакції, чинній з 15.12.2017).
19.  Згідно з частинами першою та другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
20. Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Водночас строки, в межах яких особа має право на призначення (переведення) та виплату пенсії, врегульовані також нормами законодавства у сфері соціального захисту, які є спеціальними відносно правовідносин, що склались між позивачем і відповідачем та є спірними у цій справі.
21. Так, відповідно до статті 46 Закону   № 1058-ІV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Отже, норми спеціального законодавства у сфері соціального захисту, які виключають застосування обмеження строком, стосуються саме нарахованих сум пенсій за минулий час, які не виплачені з вини пенсійного органу.
22. Визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. 
23. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач звернулась до суду зі спливом  встановленого процесуальним законом шестимісячного строку, зважаючи на те, що про призначення пенсії з 17.10.2014, а не з 01.10.2013 позивач дізналася ще у 2014 році (зокрема з листа Головного управління Пенсійного форду України у м. Києві від 05.11.2014 № 23605/10), незважаючи на що, із позовом до суду звернулася лише 09.06.2017. Крім того, позивач не заявляла в межах судового розгляду даної справи клопотань щодо поновлення строку звернення до адміністративного суду та не навела аргументів, що свідчать про поважність причин такого пропуску.
24. У касаційній скарзі на обґрунтування поважності причин пропуску пропущеного строку звернення до суду позивач посилалась на положення статті 46 Закону                    № 1058-ІV та зазначила, що пенсія, не одержана своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.
25. Проте, положення статті 46 Закону № 1058-ІV не підлягають застосуванню до правовідносин, з приводу яких виник спір у цій справі, через те, що приписи цієї норми законодавства регулюють виплату за минулий час уже нарахованих пенсій, але не виплачених з вини Пенсійного фонду України.
26. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а.
27. Отже, у спірних правовідносинах застосуванню підлягають строки звернення до суду, передбачені  статтею 99 КАС України (в редакції чинній на момент звернення до суду), яка передбачала, що початком перебігу строку звернення до адміністративного суду є момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
28. У спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, моменту отримання грошових виплат, при отриманні від органу Пенсійного фонду України повідомлення про призначення пенсії, відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
29. Відтак, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначена позивачу 17.10.2014 на підставі її заяви від 17.10.2014, а тому з урахуванням часу її звернення з позовом до суду 09.06.2017 та меж заявлених позовних вимог, позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений статтею 99 КАС України, без поважних причин, оскільки позивач могла дізнатися про порушення, на її думку, її права у 2014 році, з моменту отримання нею грошових виплат (або ж з моменту отримання листа Головного управління Пенсійного форду України у м. Києві від 05.11.2014 №23605/10, яким  позивача повідомлено про переведення її на інший вид пенсії у зв`язку з втратою годувальника) та могла звернутися до суду протягом шестимісячного строку для звернення до суду. Однак, з позовом позивач звернулась до суду 09.06.2017, тобто після закінчення шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду. Належних доказів на підтвердження того, що позивач не мала можливості звернутись за захистом своїх порушених прав раніше, позивачем надано не було.
30. Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачем пропущений без поважних причин строк на звернення до суду з цим позовом.
31. Крім того, підлягають відхиленню посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 646/6250/17 та постанову від 19.03.2019 у справі             № 806/1952/18, оскільки дані справи не є подібними, зважаючи на те, що предмет спору у справі № 646/6250/17 стосувався нарахованої, однак не виплаченої пенсії з вини пенсійного органу, а у справі № 806/1952/18 - непроведення індексації пенсії позивача відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
32. Колегія суддів звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
33. Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.
34. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
35. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
36. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
37. Враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами та не наведено будь-яких обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачем, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до вимог частини третьої статті 123 КАС України.
38. Як зазначено у частині четвертій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
39. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив порушення норм процесуального права при ухваленні судами першої та апеляційної інстанцій спірних рішень. 
40.  Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 13.05.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2019 у справі № 758/7700/17 - залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................
А.І. Рибачук
Л.Л. Мороз 
А.Ю. Бучик,
Судді Верховного Суду