Ухвала                                            
 
27 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 334/3133/17
 
провадження № 61-400ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2020 року у  справі за позовом ОСОБА_1 до Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності у Запорізькій області, третя особа - заступник начальника Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності у Запорізькій області Арнаутов Олексій Георгійович, про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У 2017 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним вище позовом та, з урахуванням уточнень своїх позовних вимог, просила суд, а саме: визнати наказ про звільнення незаконним та його скасувати; поновити її на роботі; стягнути з відповідача на її користь суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, розмір якої станом на 22 лютого 2019 року складав суму у розмірі 164 962 грн 87 коп.; посилаючись на душевні страждання, спричинені їй незаконними діями відповідача, що негативно відобразилось на стані її здоров`я та виражається у нервозності, підвищенні тиску, постійно пригніченому стані, нездоровому сні, та, враховуючи тяжкість та глибину заподіяних їй моральних переживань і їх тривалість, просила стягнути моральну шкоду у розмірі 140 тис. грн.
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що в ході розгляду справи не  підтвердилися, заявлені позивачем, порушення роботодавцем вимог трудового законодавства та локальних нормативних актів при звільненні позивача, на які вона вказувала у позовній заяві. 
 
06 січня 2021 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, що надійшла 11 січня 2021 року, в  якій заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити. 
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки за її подання заявником сплачено судовий збір у меншому розмірі, ніж це встановлено законом. 
 
За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.
 
Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (або за весь час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.
 
За змістом положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
 
При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.
 
Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження                                 № 12-301гс18). 
 
З урахуванням наведеного, заявник не звільняється від сплати судового збору у справі за заявленими нею позовними вимогами щодо визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
 
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України                    від 08 липня 2011 року «Про судовий збір».
 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у  редакції на час подання позову) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлено законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
 
Зважаючи на те, що позовну заяву пред`явлено у 2017 року, судовий збір підлягає сплаті за ставками, встановленими законом станом на 01 січня 2017 року, прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 600 грн.
 
Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на момент подачі позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру (стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди), яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час вчинення процесуальної дії) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру (визнання наказу незаконним та його скасування), яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, таким чином сума становить ((164 962 грн 87 коп.+140 тис. грн)*1%+640 грн)*200%=4 329 грн 60 коп.
 
Заявником сплачено судовий збір за подання даної касаційної скарги у розмірі 1 280 грн.
 
Ураховуючи характер спору заявнику необхідно доплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3 049 грн 60 коп.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати оригінал квитанції про сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону.
 
Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2020 року залишити без руху. 
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги місячний, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї  ухвали. 
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.    
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                        О. М. Осіян