КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

провадження №22-ц/824/5023/2021           
справа №357/7779/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2021 року                                                                                                         м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Національної академії внутрішніх справ на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2020 року, постановлену під головуванням судді Цуранова А.Ю. 
у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-
встановив:
 
В серпні 2020 року  Національна академія внутрішніх справ (далі - НАВС) звернулась до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 вартості витрат у зв`язку із утриманням в навчальному закладі, інфляційних втрат та 3% річних.
 
Вимоги обґрунтовані тим, що наказом ректора від 08 серпня 2013 року ОСОБА_2 зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання, 09 вересня 2013 року з ним укладено договір №13-337 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, відповідно до якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби - відшкодувати витрати у зв`язку із утриманням в навчальному закладі.
 
В подальшому ОСОБА_1 відрахований з НАВС та звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням, що є підставою для стягнення з нього витрат у зв`язку із навчанням, оскільки звільнення відбулось до закінчення визначених строків.
 
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2020 року у справі відкрито провадження.
 
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2020 року провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 225 ЦПК України.
 
Не погодившись з постановленою ухвалою, НАВС подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
В апеляційній скарзі посилається на помилковість висновків суду про те, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Зокрема, зазначає, що постанови касаційного суду ґрунтуються на положеннях процесуального закону, який зазнав змін. Крім того, між сторонами у цій справі не виникало трудових правовідносин, що давало б можливість застосування положень про проходження публічної служби.
 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наводить доводи щодо невизнання позовних вимог. Позиція відповідача щодо закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 225 ЦПК України у відзиві не викладена.
 
В судовому засідання відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував.
 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
 
 Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.
 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як па підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівців, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбулося після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, висновок про що викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16, від 30 січня 2019 року у справі №810/2610/16, від 13 березня 2019 року у справі №723/18/17, від 10 квітня 2019 року у справі №705/1664/17.
 
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
 
Згідно пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
 
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом. 
 
За вимогами частини 1 статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. 
 
Установлено, що відповідно до наказу від 31 серпня 2015 року №115 о/с відповідач звільнений у званні рядовий міліції. При цьому наказ видано ректором НАВС, звільнення відбулось на підставі рапорту ОСОБА_1 та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ зі служби в органах внутрішніх справ.
 
Ураховуючи викладене, доводи про відсутність між сторонами трудових правовідносин у сфері проходження публічної служби не відповідають наданим доказам.
 
Суд першої інстанції обґрунтовано послався на постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16, від 30 січня 2019 року у справі №810/2610/16, від 13 березня 2019 року у справі №723/18/17, від 10 квітня 2019 року у справі №705/1664/17, оскільки вони відповідають обставинам цієї справи.
 
Зокрема, правовідносини у справі №723/18/17 є повністю аналогічними правовідносинам сторін у цій справі.
 
При цьому редакції процесуальних законів, в контексті обставин цієї справи, не зазнали змін в частині визначення юрисдикції суду у зв`язку із проходженням публічної служби.
 
У зв`язку із цим застосування згаданих постанов касаційного суду до обставин цієї справи є можливим.
 
Так, згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду у справі №723/18/17 спори, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства. У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 17 КАС України (статті 19 КАС України у редакції від 03 жовтня 2017 року), якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Аналогічний висновок зроблено у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц (провадження № 14-18цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15 (провадження № 11-750апп18) та інших постановах, що свідчить про усталену практику розгляду вказаної категорії спорів.
 
З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та доводами апеляційної скарги такі не спростовуються.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2020 року - без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 19 березня 2021 року. 

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

В.В. Соколова