Справа № 459/1194/20                                Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І. 
Провадження № 22-ц/811/2684/20                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.
секретаря: Симець В.І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 03 червня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ключки О.І.
В обґрунтування скарги покликається на те, що на виконанні у Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) знаходиться виконавче провадження № 30084243 з виконання виконавчого листа №2-30066, виданого 20.09.2010 року Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання синів, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стверджує, що належним чином сплачував аліменти на дітей, однак 12 березня 2020 року стягувач звернулася до державного виконавця із заявою про здійснення перерахунку заборгованості по аліментах, відтак державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по аліментах: за лютий 2020 року у розмірі 12 992,77 грн., замість 3 258,33 грн., а за березень – у розмірі 7 575,76 грн., замість 3 258,33 грн. Вважає дії державного виконавця незаконними, тому що дохід отриманий за рішенням суду не вважається доходом, який враховується при визначенні розміру аліментів, оскільки у лютому та березні 2020 року він отримав доходи у розмірі 38 978,30 грн. та 22 727,28 грн. відповідно, які стягнуто з ОСОБА_2 на його користь в межах виконавчого провадження № 60343728 на виконання рішення суду про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання. З наведених підстав просить визнати дії державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ключки О.І. по складанню розрахунків заборгованості по аліментах від 09.04.2020 року – неправомірними; скасувати розрахунок заборгованості по аліментах від 09.04.2020 року у виконавчому провадженні № 300854243, складений державним виконавцем Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ключка О.І. з виконання виконавчого листа №2-30066, виданого 20.09.2010 року Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання синів, ОСОБА_3 ,, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно; стягнути з Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 03 червня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Визнано дії державного виконавця Червоноградського МВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ключки О.І. по обчисленню розміру заборгованості зі сплати аліментів, а саме: по складанню розрахунків заборгованості по аліментах від 09.04.2020 року по виконавчому провадженні № 30084243, - неправомірними.
Скасовано розрахунок заборгованості від 09.04.2020 року по виконавчому провадженні № 30084243, складений державним виконавцем Червоноградського МВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ключка О.І. з виконання виконавчого листа № 2-30066, виданого Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку щомісячно.
Ухвалу суду оскаржив Червоноградський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт стверджує, що разом із заявою про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів, ОСОБА_2 надала роз`яснення Державної податкової служби України про те, що сума коштів, які за рішенням суду сплачуються фізичною особою на користь іншої фізичної особи з метою відшкодування витрат, пов`язаних з виконанням грошового зобов`язання, включаються до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податків, як додаткове благо та оподатковуються податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах, і це кваліфікується як «інший дохід». Зазначає, що згідно з виконавчим листом розмір частини з всіх видів заробітку (доходу), які підлягають стягненню з боржника становить 1/3, відтак сума аліментів за лютий 2020 року становить 12 992,77 грн., а за березень 2020 року – 7575,76 грн. Вважає, що перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, не є вичерпним, а Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 року у справі № 760/4569/18-ц зробив висновок про необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Зазначає, що звуження змісту норм закону за допомогою підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи вимоги скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що постановою КМУ №146 від 26.02.1993р. «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» визначено конкретні види доходів, котрі враховуються при визначенні розміру аліментів, і оскільки дохід, отриманий боржником за рішенням суду не вважається доходом, який враховується при визначенні розміру аліментів, державний виконавець протиправно нарахував ОСОБА_1 заборгованість по аліментах.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно зі ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку , передбаченому законом.
Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (ч.5 ст.74).
Судом встановлено, що на примусовому виконанні у державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Ключка О.І. знаходиться виконавче провадження №30084243 із виконання виконавчого листа №2-30066, виданого 20.09.2010р. Червоноградським міським судом Львівської області на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку в місяць.
12.03.2020р. у Червоноградський МВ ДВС звернулась із заявою ОСОБА_2 про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів, оскільки згідно виконавчого провадження №60343728 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 109 946,07.
При примусовому виконанні ВП №60343728 ОСОБА_2 було перераховано ОСОБА_1 в лютому 2020 року 38 978,30грн. та в березні 2020 року 22 727,28грн.
Оскільки ОСОБА_1 отримав за рішенням суду грошові кошти, відтак державним виконавцем Ключка О.І. здійснено розрахунок заборгованості по аліментах: за лютий 2020 року боржнику замість 3 258,33грн. нараховано аліментів у розмірі 12 992,77грн.; за березень замість 3 258,33грн. нараховано аліментів у розмірі 7 575,76грн.
Згідно ч.3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
Задовольняючи вимоги скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що постановою КМУ №146 від 26.02.1993р. «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» визначено конкретні види доходів, котрі враховуються при визначенні розміру аліментів, і оскільки дохід, отриманий боржником за рішенням суду не вважається доходом, який враховується при визначенні розміру аліментів, державний виконавець протиправно нарахував ОСОБА_1 заборгованість по аліментах.
До такого висновку суд дійшов з врахуванням роз`яснень п.26 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014р. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної під час виконання судових рішень у цивільних справах», відповідно до яких судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року (справа №760/4569/18-ц, провадження № 61-45100 сво 18) дійшов до наступних висновків: «Положення статті 81 СК України та частини третьої статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим.
При цьому зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.
Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.
З урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий».
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що нарахування аліментів з отриманих доходів, якими, на думку колегії суддів, також є кошти, стягнуті на користь ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження, відкритого на виконання рішення суду про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання та трьох відсотків річних, відповідає нормам чинного законодавства України та по суті узгоджується з Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, який не є вичерпним. 
Відтак, відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 , оскільки державний виконавець при нарахуванні аліментів з отриманих доходів, діяв відповідно до вимог СК України та Закону України «Про виконавче провадження». 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.        
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) – задовольнити.
Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 03 червня 2020 року – скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні скарги ОСОБА_1 – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Постанова складена 12.02.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н.П. 

Цяцяк Р.П.