П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/4485/19	
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.
                                 
 П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.  
                                                      -           Кравченка К.В. 
при секретарі                               -            Філімович І.М.
  за участю: 
  представника апелянта – Федорінський Є.А.
  розглянувши в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 16.09.2019 року № 00000353306, № 00000363306, № 00000373306, № 00000383306, № 00000393306; рішень від 16.09.2019 року № 0000123306, № 0000133306, № 0000163306 та вимоги від 16.09.2019 року № Ф-04, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

13 грудня 2019 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до Головного управління ДФС у Миколаївській області, в якому просить суд:
- визнати протиправними та скасувати: податкове повідомлення-рішення від 16.09.2019 року № 00000353306; податкове повідомлення-рішення від 16.09.2019 року № 00000363306; податкове повідомлення-рішення від 16.09.2019 року № 00000373306; податкове повідомлення-рішення від 16.09.2019 року № 00000383306; податкове повідомлення-рішення від 16.09.2019 року № 00000393306; рішення про застосування штрафної санкції за донарахування органом доходів і збрів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.09.2019 року № 0000123306; рішення про застосування штрафної санкції та нарахування пені за несплату (неперерахування), несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 16.09.2019 року № 0000133306; рішення про застосування штрафної санкції за донарахування органом доходів і збрів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.09,2019 року № 0000163306; вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.09.2019 року № Ф-04. 
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що транспортні засоби, причіпи, напівпричіпи, контейнеровози які позивач використовує у господарській діяльності, не належать до основних засобів суб`єкта господарювання – підприємця, не амортизуються та не відносяться до основних засобів подвійного призначення. В діях позивача, на його думку, відсутній склад порушень, які вказані в Акті перевірки, а отже податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що позивачем до складу витрат включено сум на утримання (запасні частини, автомобільні шини тощо), технічне обслуговування і ремонт вантажних автомобілів, які за визначенням носять характер подвійного призначення, що призвело до збільшення суми оподатковуваного доходу та відповідно і до нарахування відповідних податків (ПДФО, ЄСВ та військовий збір від господарської діяльності). Документальною перевіркою не встановлено використання офісного приміщення (договори оренди офісного приміщення до перевірки не надано), вищенаведений товар не має відношення до діяльності платника податків, тому вищевказані товари не можуть бути використані в господарській діяльності для поліпшення умов перебування. Також, документальною перевіркою встановлена несвоєчасна сплата узгоджених сум податкових зобов`язань по земельному податку.
          
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 16.09.2019 року № 00000353306, від 16.09.2019 року № 00000363306, від 16.09.2019 року № 00000373306, від 16.09.2019 року № 00000383306, від 16.09.2019 року № 00000393306. Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафної санкції за донарахування органом доходів і збрів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.09.2019 року № 0000123306. Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафної санкції та нарахування пені за несплату (неперерахування), несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 16.09.2019 року № 0000133306. Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафної санкції за донарахування органом доходів і збрів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.09,2019 року № 0000163306. Визнано протиправною та скасовано вимоги Головного управління ДПС у Миколаївській області про сплату боргу (недоїмки) від 16.09.2019 року № Ф-04. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, код ЄДРПОУ 43144729) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у сумі 9805,00 грн. (дев`ять тисяч вісімсот п`ять гривень 00 коп.).

На вказане рішення суду Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з  наступних підстав. 

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 08.09.2006 року та перебуває на обліку як платник податків та зборів з дати реєстрації. Видами економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 згідно до КВЕД є: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); 45.11 Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами.
У період з 01.01.2016 року по 30.06.2017 року позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, у період з 01.07.2017 року по 31.12.2018 року – на загальній системі оподаткування.
У період з 24.07.2019 року по 06.08.2019 року посадовими особами ГУ ДФС проведено документальну планову виїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2018 року.
За результатами перевірки складено Акт від 20.08.2019 року № 1173/14-29-13-05-11/ НОМЕР_1 (далі та раніше за текстом – Акт перевірки), висновками якого встановлено порушення позивачем:
- п. 177.2, пп. 177.4.4, 177,4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (далі – ПК України), внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб від провадження господарської діяльності за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року на загальну суму 611899,90 грн.;
- п. 2 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі – Закон України № 2464), у зв`язку з чим встановлено заниження внеску від господарської діяльності в сумі 109151,00 грн., в т.ч. по періодам: 2017 рік – 129443,00 грн.; 2018 рік – 96207,84 грн.; 
- ч. 8 ст. 9 Закону України № 2464 щодо несвоєчасності сплати єдиного внеску від господарської діяльності за періоди: сума податкових зобов`язань 121,31 грн. по рішенню про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № 0014101702 від 19.06.2014 року зарахована 25.07.2014 року за рахунок переплати в сумі 115,31 грн., сума боргу склала 6,00 грн., яка сплачено 28.08.2014 року; за III квартал 2014 року по граничному строку сплати до 20.10.2014 року, фактично сплачено 12.01.2015 року; за ІV квартал 2014 року по граничному строку сплати до 20.01.2015 року, фактично сплачено 27.02.2015 року; за І квартал 2015 року по граничному строку сплати до 20.04.2015 року, фактично сплачено 08.10.2015 року; за III квартал 2015 року по граничному строку сплати до 19.10.2015 року, фактично сплачено 15.01.2016 року; за ІV квартал 2015 року по граничному строку сплати до 19.01.2016 року, фактично сплачено 20.07.2016 року; за І квартал 2016 року по граничному строку сплати до 19.04.2016, фактично сплачено 02.11.2016 року; за II квартал 2016 року по граничному строку сплати до 19.07.2016 року, фактично сплачено 02.11.2016 року; за III квартал 2016 року по граничному строку сплати до 19.10.2016 року, фактично сплачено 07.11.2016 року; за І квартал 2018 року по граничному строку сплати до 19.04.2018 року, фактично сплачено 13.11.2018 року; за II квартал 2018 року по граничному строку сплати до 19.07.2018 року, фактично сплачено 13.11.2018 року; за III квартал 2018 року по граничному строку сплати до 19.10.2018 року, фактично сплачено 13.11.2018 року;
- п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України № 2464 щодо несвоєчасності подання звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування . нарахування єдиного внеску за квітень та травень 2017 року, а саме: за квітень 2017 року – строк подання 22.05.2017 року, фактично подано 20.07.2017 року; за травень 2017 року – строк подання 20.06.2017 року, фактично подано 20.07.2017 року;
- п. 1 ч. 2 ст. 6, ч. 5 ст. 8 Закону України № 2464, на які нараховуються єдиний внесок за рахунок самостійного виправлення у звіті за грудень 2018 року, а саме: заниження суми єдиного внеску за липень 2018 року на суму 4914,36 грн.; завищення суми єдиного внеску за грудень 2018 року на суму 4914,36 грн.;
- ч. 8 ст. 9 Закону України № 2464 щодо несвоєчасності сплати єдиного внеску, нарахованого роботодавцями на суму заробітної плати за лютий 2018 року, по граничному строку сплати 20.02.2018 року фактично сплачено 20.02.2018 року;
- пп. «г» п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено суму ПДВ в період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року на загальну суму 16420,00 грн., в т.ч. за періоди: лютий 2016 року – 813,00 грн.; березень 2016 року – 738,00 грн.; червень 2016 року – 645,00 грн.; жовтень 2016 року – 175,00 грн.; листопад 2016 року – 8345,00 грн.; січень 2017 року – 533,00 грн.; листопад 2018 року – 2797,00 грн.; грудень 2018 року – 2375,00 грн.;
- п. 201.1 ст. 201 ПК України, а саме: не реєстрація зведеної податкової накладної на загальну суму 67488,00 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 11248,00 грн.;
- п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, внаслідок чого занижено суму військового збору від провадження господарської діяльності за період з 01.07.2017 року по 31.12.2018 року в сумі 50990,91 грн., в т.ч. за періодами: 2017 рік – 9462,00 грн.; 2018 рік – 41528,82 грн.;
- п. 287.5 ст. 287 ПК України щодо несвоєчасності сплати суми податкових зобов`язань по платі за землю за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року. 
На підставі Акту перевірки, ГУ ДФС прийнято та надіслано на адресу позивача:
- податкове повідомлення-рішення від 16.09.2019 року № 00000353306, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 611899,90 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 152974,98 грн.;
- податкове повідомлення-рішення від 16.09.2019 року № 00000363306, яким  нараховано штраф за платежем «податок на додану вартість» у сумі 4526,00 грн.;
- податкове повідомлення-рішення від 16.09.2019 року № 00000373306, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 50990,91 грн. грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 12747,73 грн.;
- податкове повідомлення-рішення від 16.09.2019 року № 00000383306, яким нараховано штраф за платежем «земельний податок» у сумі 16,57 грн.;
- податкове повідомлення-рішення від 16.09.2019 року № 00000393306, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 14224,00 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 3556,00 грн.;
- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 0000123306 від 16.09.2019 року на суму 2457,18 грн.;
- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 0000133306 від 16.09.2019 року на суму 4260,24 грн.;
- рішення про нарахування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом податків і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 0000163306 від 16.09.2019 року на суму 12209,62 грн.
16.09.2019 року ГУ ДФС виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-04 на суму недоїмки 109 152,00 грн.
Не погоджуючись з рішеннями контролюючого органу, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 177.1 ст. 177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною      пунктом 167.1      статті 167 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи – підприємця (п. 177.2 ст. 177 ПК України
Згідно пп. 177.4.1 та 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Так, відповідно до акту перевірки встановлено заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб за період з 01.07.2017 року по 31.12.2018 року в сумі 611899,90 грн. За даними додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи, встановлено порушення пп. 177.4.5 п. 177.4ст. 177 ПК України, а саме: включено до витрат сум на утримання та ремонт основних засобів подвійного призначення. Розбіжність в сумі витрат становить: за 2017 рік – 630806,05 грн.; за 2018 рік – 278587,84 грн.
Встановлено, що у зазначений період ФОП ОСОБА_1 надавав послуги по перевезенню вантажів на користь контрагентів покупців: ТОВ “АДМ - Україна”, СТОВ “АГРО-ТЕМП”, ТОВ “Олсідз Груп Україна”, ТОВ “Прометей-Сервіс”, ТОВ “Софія”, згідно укладених договорів про надання послуг по перевезенню.
Сума загального оподатковуваного доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.07.2017 року по 31.12.2017 року відображена в податковій декларації про майновий стан і доходи, яка надана до контролюючого органу, та складає 5103942,54 грн., що підтверджується даними книги обліку доходів і витрат ф.10 та виписками з розрахункового рахунку.
Згідно податкової декларації про майновий стан та доходи за період 2017 рік до складу доходів від провадження господарської діяльності (вантажні перевезення) включено суму одержаного доходу (безготівковий розрахунок) в розмірі 5103942,54 грн. Згідно книги обліку доходів та витрат та банківських виписок, до складу доходу ФОП ОСОБА_1 у повному обсязі включено суми доходів від провадження господарської діяльності.
В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у перевіряємому періоді до складу витрат включив витрати, що безпосередньо пов`язані з веденням господарської діяльності, а саме оренда, ремонт та експлуатація майна, що використовується в господарській діяльності, а саме: транспортні засоби (сідлові тягачі, напівпричепи, причепи, платформи, контейнеровози тощо).
Так, колегія суддів зазначає, що відповідно до пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.
Відповідно до пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають:
витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів;
витрати на самостійне виготовлення основних засобів.
Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на:
проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів;
ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).
Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.
Отже, не включаються до витрат, безпосередньо витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення. Не амортизуються основні засоби подвійного призначення.
Транспортні засоби, причіпи, напівпричіпи, контейнеровози які підприємець використовує у господарській діяльності, не належать до основних засобів позивача, не амортизуються та не відносяться до основних засобів подвійного призначення.
Всі автомобілі є орендованим майном, що використовується у господарській діяльності на підставі договорів оренди. За умовами договорів оренди транспортних засобів, орендар несе витрати пов`язані з ремонтом та експлуатацією автомобіля.
Придбані у контрагентів продавців товари (запасні частини та шини) використані виключно на ремонт та експлуатацію орендованого майна, що використовується в господарській діяльності, та у відповідності до п. 177.4.1 ст. 177 ПК України були включені до складу витрат.
Крім цього, відповідно до акту перевірки встановлено заниження податкових зобов`язань на суму 16423,00 грн. 
Так, в період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року ФОП ОСОБА_1 задекларовано податкових зобов`язань по податку на додану вартість в сумі 4555847,00 грн.
Відповідно п. 202.1 ст. 202 ПК України Звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей:
а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця;
б) якщо податкова реєстрація особи анулюється в інший день, ніж останній день календарного місяця, то останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання.
Відповідно до п. 198.1 та 198.2 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою      пунктом 193.1      статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За приписами п. 198.5 ст. 198 ПК України, у разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими      пунктом 201.11      статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).
Тобто, як вбачається з викладеного, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання у власній господарській діяльності.
У відповідності до п. 201.1 статті 201 ПКУ на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Нормами    ПК України    визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ. При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Таким чином, для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Як вбачається з матеріалів справи позивачем надано усі необхідні первинні документи в підтвердження правомірності заявленого податку на додану вартість в сумі 4555847,00 грн., зокрема: копії договорів з постачальниками; копії видаткових накладних; копії актів виконаних робіт; копії актів списання; копії рахунків на оплату товарів та послуг та виписок з банків; копії податкових накладних за перевіряємий період, належним чином зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Що стосується правомірності податкового повідомлення-рішення від 16.09.2019 року № 00000383306 та вимоги Головного управління ДПС у Миколаївській області №Ф-04 від 16.09.2019 року, колегія суддів в цій частині не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 269, 270, 281, 284 ПКУ платниками податку є власники земельних ділянок, землекористувачі.
Об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
У відповідності до п. 286.5 ст. 285 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення – вручення,  як визначено ст. 287 ПК України (п. 287.5 ст. 287 ПК України).
ФОП ОСОБА_1 є  платником земельного податку з фізичних осіб за земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .
Документальною перевіркою встановлено несвоєчасна сплата узгоджених сум податкових зобов`язань по земельному податку за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, а саме : узгоджена сума податкових зобов`язань 100,16 грн. по податковим повідомленням – рішенням (форма Ф) №№ 104593-13, 104592-13 від 30.06.2016 року, термін сплати 29.08.2016 року, тобто 60 днів  з дня вручення.
Станом на 01.01.2016 року за даними інтегрованої картки по платежу земельний податок з фізичних осіб за ФОП ОСОБА_1 рахується переплата в сумі 17,31 грн., станом на 31.12.2016 року недоїмка в сумі 82,85 грн., фактично сплачена 03.01.2018 року.
Колегія суддів критично відноситься до посилань позивача,  що будь-яких повідомлень-рішень з земельного податку не отримував та, що лише при особистому зверненні до податкового органу з питань декларування інших податків, йому повідомили, що обліковується борг по земельній платі. Надали розрахунковий рахунок для сплати, який підприємець оплатив одразу на наступний день. 
З приводу цього колегія суддів зазначає, що  підпунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених   пунктом 102.2   цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до   статей 39   і   39-2   цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання   податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної   пунктом 133.4   статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Так, колегія суддів зазначає, що податкове зобов`язання з податку на земельні ділянки може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків визначених пунктом 102.1 статті 102 ПК України.  
Таким чином, за наслідками проведеної перевірки встановлено, що позивачем в порушення п.   287.5   ст.   287 Податкового кодексу України   несвоєчасно сплачено визначене податковим повідомленням-рішенням   грошове зобов`язання.
Відповідальність за таке порушення передбачена п.   126.1   ст.   126 Податкового кодексу України, відповідно до якого у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Таким чином, з огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач, приймаючи податкове повідомлення-рішення від 16.09.2020 року № 00000383306, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Податковим кодексом України, з дотриманням вимог ч.3   ст.2 КАС України.
З урахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що спірне повідомлення-рішення від 16.09.2020 року № 00000383306, прийняте відповідачем стосовно позивача як фізичної особи на підставі п.   287.5 ст. 287 Податкового кодексу   - є обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню, а позовні вимоги позивача в цій частині   не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог   ст.77 КАС України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідачі, які є суб`єктами владних повноважень, свою позицію суду не доказали та не обґрунтували її.
Згідно до положень   ст.317 КАС України   підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 16.09.2019 року № 00000383306 та вимоги Головного управління ДПС у Миколаївській області №Ф-04 від 16.09.2019 року скасувати, та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог  та прийняття нової постанови про задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 308; 310; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 16.09.2019 року № 00000383306 та вимоги Головного управління ДПС у Миколаївській області №Ф-04 від 16.09.2019 року скасувати, та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
В решті рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених   статтею 328 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 10.03.2021 року.

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Вербицька Н. В.   Кравченко К.В.