ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/795/21 Справа № 202/2413/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Зосименко С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Красвітної Т.П., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря - Солодової І.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (на теперішній час акціонерне товариство комерційного банку "ПриватБанк"), приватного нотаріуса - Вдовіної Ліани Леонідівни, про визнання протиправним рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,-
ВСТАНОВИЛА:
У квітні 2017 року позивач звернулася до суду із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання протиправним рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24 квітня 2008 року ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк" уклали договір про іпотечний кредит № DND0GA00000073. ПАТ КБ «Приватбанк» використало позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на нього на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя без згоди ОСОБА_1 та без проведення оцінки предмета іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно було прийнято приватним нотаріусом Вдовіною Л.Л. всупереч вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Враховуючи вищезазначене, позивач просила суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень від 12 грудня 2016 року № 32862062, прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. стосовно квартири АДРЕСА_1 ; скасувати запис у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 08 грудня 2016 року № 17965015, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л., про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк»; припинити право власності ПАТ КБ «ПриватБанк» на квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. 
Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення. Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень квартири АДРЕСА_1 , а також скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 08 грудня 2016 року № 17965015, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л., про реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк». Припинено право власності ПАТ КБ «ПриватБанк» на квартиру АДРЕСА_1 .
Постановою Верховного Суду від 27 серпня 2020 року касаційна скарга адвоката Далії С.О., який діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», задоволено частково. Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» скасовано та направлено справу в цій частині на новий розгляд до апеляційного суду. Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. відмовлено.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду - скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» (на теперішній час АТ КБ "ПриватБанк", з наступних підстав.
Судом встановлено, що 24 квітня 2008 року ОСОБА_1 уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» договір про іпотечний кредит, за яким вона отримала кредитні кошти в сумі 39 371,5 доларів США зі сплатою 1,08 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24 квітня 2018 року.
В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору між сторонами укладений іпотечний договір, за яким в іпотеку банку передано квартиру загальною площею 31,7 м2, житловою площею 16,6 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановлено, що за кредитним договором наявна прострочена заборгованість.
У грудні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Л. Л. із заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 . Дніпро на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 24 квітня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 .
Банк надав нотаріусу повідомлення на ім`я ОСОБА_1 від 12 вересня 2016 року про намір здійснити реєстрацію права власності на предмет іпотеки, технічний паспорт на квартиру.
Судом встановлено, що 08 грудня 2016 року нотаріус прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру та зробила запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 17965015 про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «Приватбанк».
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення державного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було прийнято правомірно та не підлягає скасуванню; на дані правовідносини не поширюється положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» (на теперішній час АТ КБ "ПриватБанк", з наступних підстав.
Відповідно до частин перших ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частин першої, другої статті 36 ЗУ "Про іпотеку" у редакції на час укладення договору іпотеки сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно з частинами першою, другою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) зробила висновок, що «Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження».
Колегія суддів встановила наступні обставини, а саме:
- загальна площа квартири АДРЕСА_1 не перевищує 140 кв.м., що підтверджується Іпотечним договором, інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно, технічним паспортом;
- загальна площа квартири АДРЕСА_1 використовується як єдине місце постійного проживання позивача, що підтверджується відміткою в паспорті про адресу реєстрації. Крім того, відсутність у позивача іншого нерухомого житлового майна підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (інформаційна довідка №84395938 від 06.04.2017 р. за критерієм пошуку " ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 ").
Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що у вказаній Інформаційній довідці фігурує квартира АДРЕСА_3 в розділі "Відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно", де на аркуші 2 є номер запису про право власності 10028757 від 13.06.2015 р., що свідчить про відчуження ОСОБА_1 даної квартири. 
Додатково апелянт надав до суду апеляційної інстанції Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за критерієм пошуку " АДРЕСА_3 , з якого вбачається, що з 13.06.2015 р., тобто ще до виникнення судового спору, ОСОБА_1 вже не є власником даної квартири, про що зазначено і в попередній інформаційній довідці № 84395938 від 06.04.2017 р. Крім того, в матеріалах справи (т. 1 а.с. 26) міститься довідка ДМБТІ про наявність у ОСОБА_1 у власності тільки спірної квартири АДРЕСА_1 .
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що на дані правовідносини поширюються обмеження, установлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому висновки суду першої інстанції про неможливість застосування передбачених указаним законом обмежень у даному випадку прийнятий із неправильним застосуванням норм матеріального права.
Таким чином, враховуючи відсутність згоди власника, а саме позивача, на відчуження спірної квартири, колегія суддів дійшла висновку про скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 17965015 від 08.12.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., про реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПАТ КБ "ПриватБанк" (на теперішній час АТ КБ "ПриватБанк") та припинення права власності ПАТ КБ "ПриватБанк" (на теперішній час АТ КБ "ПриватБанк") на квартиру АДРЕСА_1 .
Під час розгляду справи суди мають врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18). 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (провадження № 14-536цс18).
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень від 12 грудня 2016 року № 32862062, прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. стосовно квартири АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.
Рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса - Вдовіної Ліани Леонідівни колегією суддів не переглядається, оскільки постановою Верховного Суду від 27 серпня 2020 року ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. відмовлено.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» (на теперішній час АТ КБ "ПриватБанк").
Водночас, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» (на теперішній час АТ КБ "ПриватБанк") на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2688,00 грн.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року - скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (на теперішній час акціонерне товариство комерційного банку "ПриватБанк") про визнання протиправним рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - задовольнити частково.
Скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 17965015 від 08.12.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Ліаною Леонідівною, про реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Публічним акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" (на теперішній час акціонерне товариство комерційного банку "ПриватБанк") та припинити право власності Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (на теперішній час акціонерне товариство комерційного банку "ПриватБанк") на квартиру АДРЕСА_1 .
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (на теперішній час акціонерне товариство комерційного банку "ПриватБанк") на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2688,00 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                         Т.П. Красвітна

                                                                                М.Ю. Петешенкова