ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6555/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 березня 2021 року                                                                                        м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Романович І.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Представництва «ВАТ «БУДІВЕЛЬНО-МОНТАЖНИЙ ТРЕСТ №4 М.БРЕСТ» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Представництва «ВАТ «БУДІВЕЛЬНО-МОНТАЖНИЙ ТРЕСТ №4 М.БРЕСТ» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення в частині, -

                                                             В С Т А Н О В И В :

15.04.2019 Представництво «ВАТ «Будівельно-монтажний трест №4 м. Брест» (надалі по тексту - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі по тексту - відповідач), в якому просило суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу форми «Ю» від 22 грудня 2018 року №256685-17 в частині нарахованої пені у сумі 153814,61 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що при нарахуванні пені відповідач мав врахувати, що позивачем вчинялися всі можливі дії задля уникнення порушення податкового законодавства. В силу обставин, які не залежали від позивача, останній не зміг вчасно виконати свій обов`язок платника податку.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що зміни до податкової звітності були внесені платником податку після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, за звітний період, за який виправлялася помилка, тому відповідно до пункту 129.9 статті 129 ПК України пеня нараховувалася за весь період заниження, починаючи з наступного дня за граничним терміном сплати ПДВ за звітний період, за який виправлялася помилка, включаючи день погашення такого податкового зобов`язання, згідно з реалізованим в інформаційній системі органів ДФС алгоритму її розрахунку.  
Представництво «ВАТ «БУДІВЕЛЬНО-МОНТАЖНИЙ ТРЕСТ №4 М.БРЕСТ», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування судом обставин справи.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що після невдалих попередніх спроб реєстрації уточнюючого розрахунку 28 листопада 2018 року позивачем успішно було здійснено реєстрацію уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок №58279538 за 01.11.2017 року. 
Разом з тим, платник податків в графі 18.1 вищезгаданого уточнюючого розрахунку відобразив суму штрафу 36659,00 грн., нараховану у зв`язку із виправленням помилки. В той самий день 28.11.2020 року, як того вимагає чинне законодавство, платник податків сплатив самостійно нараховану суму штрафу у розмірі 36659,00 грн.
Відповідачем, крім зазначених сум нарахованої пені,  до суми податкового боргу неправомірно включено також суму штрафу у розмірі 36659,00 гри., який платником податків був самостійно нарахований та сплачений на момент формування податкової вимоги.
Водночас, посилається  на висновок, викладений у постанові Верховного суду України від 19.02.2019 у справі №825/999/17, згідно якого уточнюючий розрахунок є податковою звітністю, а нарахування пені при поданні такого розрахунку здійснюється після спливу строку наданого для сплати податкового зобов`язаним відповідно до уточнюючого розрахунку.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Відповідно до статті 311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 19 грудня 2017 року позивачем до контролюючого органу подано податкову декларацію з податку на додану вартість  за листопад 2017 року. Прийняття документу підтверджується квитанцією №2.
28 листопада 2018 року позивачем до контролюючого органу подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок (звітний період, що уточнюється, - листопад 2017 року). Прийняття документу підтверджується квитанцією №2.
Названий уточнюючий розрахунок до податкової декларації з ПДВ за листопад 2017 року подано 28 листопада 2018 року, тобто після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання. 
Разом з тим, колегія суддів додатково встановила, що позивачем в графі 18.1 вищезгаданого уточнюючого розрахунку відображено суму штрафу 36659,00 грн., нараховану у зв`язку із виправленням помилки. При цьому докази його сплати в матеріалах справи відсутні.
22 грудня 2018 року відповідачем складено оскаржувану вимогу, згідно з якою, станом на 21 грудня 2018 року сума податкового боргу позивача становить 190473,61 грн, з яких 153814,61 грн - пеня.  
Вважаючи оскаржувану вимогу протиправною в частині нарахування пені, позивач звернувся до суду із даним позовом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, врегульовані ПК України.
Зокрема, підпунктом 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.
Відповідно до пункту 50.1 статті 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПКУ) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.
Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 статті 50 ПК України: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
У випадку несплати узгодженої суми грошового зобов`язання у встановлений ПК строк, у платника податку виникає податковий борг.
На суму заниження податкових зобов`язань та податкового боргу нараховується пеня за правилами, визначеними статтею 129 ПК України.
Так, відповідно до підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 ПК України нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.
На суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення у його сплаті, включаючи день погашення, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
Згідно з пунктом 129.3 статті 129 ПК України, нарахування пені закінчується: у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань; у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов`язань відповідного бюджету перед таким платником податків; у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України); при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини). У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку.
Відповідно до пункту 129.9 статті 129 ПК України, у редакції, яка діяла до 01 січня 2019 року - моменту набрання чинності Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII, у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податку помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу пеня, передбачена цією статтею, не нараховується, якщо зміни до податкової звітності внесені протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що об`єктом застосування пені є сума самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати).
По-друге, суттєвим у даному випадку є те, коли саме платником податків було подано уточнюючий розрахунок, а саме протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, чи після спливу вказаних 90 календарних днів.
Зміни до податкової звітності були внесені платником податку після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, за звітний період, за який виправлялася помилка, тому відповідно до пункту 129.9 статті 129 ПК України пеня правомірно нараховувалася за весь період заниження, починаючи з наступного дня за граничним терміном сплати ПДВ за звітний період, за який виплавлялася помилка, включаючи день погашення такого податкового зобов`язання, згідно з реалізованим в інформаційній системі органів ДФС алгоритму її розрахунку.  
Отже, відповідачем правомірно нараховано пеню позивачу. Відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, не спростована позивачем і в ході апеляційного розгляду.
Водночас предметом даного позову не є вимоги щодо виконання вимог податкового законодавства в частині своєчасності реєстрації податкової звітності.
В той же час, колегія суддів не знаходить підстав для прийняття до уваги посилань позивача в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №825/999/17, оскільки зазначена справа стосується інших обставин, ніж у даній справі, а саме правовий висновок стосується наявності у податкового органу правових підстав для нарахування пені на суму заниження податкових зобов`язань, визначених в податкових повідомленнях-рішеннях, у разі несплати платником податків в десятиденний строк суми донарахувань.
Враховуючи наведене вище, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують. 
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Повне судове рішення складено 29.03.2021 року.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України,  апеляційний суд, 
                                              П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Представництва «ВАТ «БУДІВЕЛЬНО-МОНТАЖНИЙ ТРЕСТ №4 М.БРЕСТ» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Представництва «ВАТ «БУДІВЕЛЬНО-МОНТАЖНИЙ ТРЕСТ №4 М.БРЕСТ» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення в частині - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Колегія суддів:	О.В. Карпушова 	
 	Л.В. Губська 	
 	 О.В. Епель