КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

№ 33/824/2703/2020                                                                                    Постанова винесена суддею Новик В.П.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП                                                                     
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
14 вересня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута              до адміністративної відповідальності -  ОСОБА_1 та захисника Пекаря В.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника Пекаря В.М. на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2020 року стосовно
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,                       з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого заступником шеф-кухаря в готелі «Інтерконтиненталь»,  зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,  
 
в с т а н о в и л а:
 
Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від                        12 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним                             у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу                        в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Також постановлено стягнути з  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі             420 грн. 40 коп.  
 
Згідно з постановою суду, 05 квітня 2020 року о 22 год. 18 хв. по                             Кільцевій дорозі, 6 в м. Києві ОСОБА_1  керував автомобілем «Мерседес», державний номерний знак     НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння,                  а саме: неприродня блідість, сповільненість мовлення, зіниці не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях  ОСОБА_1        наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник Пекар В.М., вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, а також винесеною з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить її скасувати та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції не враховано того факту, що поліцейськими порушено процедуру огляду на стан сп`яніння.
Зокрема, зазначає, що на відео з нагрудної камери видно, що після того, як водієм було підписано постанову (протокол) про притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, поліцейським було запропоновано водію «закрити очі», після чого поліцейський запитав водія «чи нічого не вживали», потім запропонував водію «з`їздити до лікаря нарколога» на, що водій відповів «якщо потрібно, то поїдемо» і після цих слів поліцейський наголосив, що                 «в 16 році у водія було виявлено 0,5 г амфетаміну» та ще раз запропонував з`їздити до лікаря нарколога, на що водій відповів «якщо Ви вважаєте за потрібне, то можемо поїхати». Після згоди водія їхати до лікаря поліцейський почав тиснути та залякувати водія, а саме, звертаючись до водія, поліцейський стверджує, що якщо водій поїде до лікаря, то там «все покаже».
Факт безапеляційного звинувачення у наркотичному сп`янінні водія схвилював та обурив, проте працівник поліції почав вимагати, щоб водій залишив свій автомобіль на місці зупинки та їхав з ними до медичного закладу для проведення огляду. Але зважаючи на те, що у водія не було з собою достатніх коштів для повернення з медичного закладу на таксі, а також він не був впевнений у безпеці та збереженні свого автомобіля у період його відсутності, тому відмовився їхати до медичного закладу. Після цього працівник поліції запросив як свідків двох сторонніх осіб та зафіксував на камеру відмову водія їхати до закладу охорони здоров`я для проходження огляду.
При цьому працівник поліції не проводив огляд водія на стан наркотичного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, двох свідків не запрошував, а визначив вказаний стан суб`єктивно, виключно за його зовнішнім виглядом (блідість шкіри, розширені зіниці).
Також з відео вбачається, що поліцейський запросив двох свідків тільки для фіксації на камеру факту відмови водія їхати до лікаря нарколога. Проте на відео не зафіксовано, що саме у присутності двох свідків проводився огляд водія на стан наркотичного сп`яніння, тому працівник поліції не дотримався порядку виявлення у водія стану наркотичного сп`яніння, який визначений КУпАП та Інструкцією.
Крім того, на відео зафіксовано як працівник поліції, вводячи в оману свідків, зазначає, що водія було зупинено у зв`язку з порушенням ним правил дорожнього руху, а в ході спілкування з водієм було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння.
В той же час, відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан сп`яніння, в т.ч. й наркотичного чи іншого,проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків, тобто саме на місці зупинки, лише після чого, за наявності відповідних правових підстав, огляд може бути проведений у відповідному закладі охорони здоров`я після направлення водія для такого огляду. 
Отже, згідно ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Крім того, зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам КУпАП, а саме, в протоколі не зазначені прізвища, адреси свідків, проте у відповідній графі протоколу є підписи невстановлених осіб.
Також в матеріалах справи є пояснення свідків, проте обидва пояснення  є повністю ідентичними, складені на бланках, в яких навіть не деталізовано від чого саме відмовився водій (від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння або відмовився їхати до закладу охорони здоров`я для проходження огляду). Тобто у поясненнях свідків заздалегідь була сформована позиція, яку хотів представити поліцейський, який нібито відбирав ці пояснення.
При цьому, на відео, яке надано поліцейським, не зафіксовано самого огляду водія на стан сп`яніння працівниками поліції у присутності двох свідків, в результаті якого начебто були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, про які зазначено у протоколі, а також не зафіксовано, що протокол складався у присутності двох свідків та не видно самого факту підписання протоколу та пояснень саме тими свідками, які є на відео.
Отже, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину водія, який притягується до адміністративної відповідальності
Крім того, судом не взято до уваги той факт, що пояснення свідків були відібрані в 22:40, а протокол складений в 22:43, але відповідно до відео, на якому зазначено дата та час, факт відмови водія їхати до закладу охорони здоров`я для проходження огляду зафіксовано в 23:10, тобто і пояснення, і протокол, в яких ніби то розписались свідки, були складені на 30 хвилин  раніше ніж була відмова водія їхати до закладу охорони здоров`я для проходження огляду.
Крім того, відеореєстратор (нагрудна камера) співробітника поліції повинен бути ввімкнений від самого початку контакту з особою до закінчення розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно цієї особи.
Отже, відеозапис з камери співробітника поліції є недопустимим доказом.
Також суд першої інстанції, безпідставно відмовляючи у задоволенні клопотання захисника про виклик до суду свідків ОСОБА_2 та    ОСОБА_3 , фактично позбавив ОСОБА_1 від можливості довести свою невинуватість, чим порушив його право на захист.
Таким чином, з урахуванням того, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а також, що в матеріалах справи відсутні достатні докази, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 порушення вимог п. 2.5 ПДР України, а його вина не може ґрунтуватись на припущеннях, рішення суду першої інстанції не є законним та обґрунтованим через не дослідження судом усіх доказів у справі.
 
Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді, як пропущеного з поважних причин, посилаючись на те, що повний текст оскаржуваної постанови він отримав лише 17.06.2020 року, а для обґрунтування апеляційної скарги він мав бути обізнаний з тими доводами, на яких ґрунтується дане судове рішення.
 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення               ОСОБА_1 та захисника Пекаря В.М. на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
 
 Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами,                    а також іншими документами. 
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
 
Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносноОСОБА_1                 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_1                           у  вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді,                                    є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у постанові.
Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою,  ОСОБА_1 та свідками, а також поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якими засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
 
До того ж факт пропозиції  ОСОБА_1  пройти огляд на стан сп`яніння                   в установленому законом порядку, у зв`язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані наркотичного сп`яніння та його відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння, підтверджується і відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, відповідно до якого, виявивши у  ОСОБА_1             під час спілкування, ознаки наркотичного сп`яніння, працівник поліції у присутності свідків неодноразово пропонував йому пройти огляд у лікаря-нарколога в медичній установі та роз`яснив наслідки відмови від проходження такого огляду, на що  ОСОБА_1 категорично відмовився, зазначивши, що поспішає та, що це пуста трата часу, так як він нічого не вживає, у зв`язку з чим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення. 
 
А тому пояснення  ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду про те, що працівники поліції, безпідставно зупинивши його, та, після перевірки по базі документів, з`ясувавши, що у нього була раніше справа з приводу наркотиків,  запропонували йому пройти огляд у лікаря нарколога, на що він погодився, однак після того, як працівники поліції почали на нього тиснути та залякувати тим, що у лікаря все покаже, він злякався, що йому там можуть щось підкинути, відмовився від огляду у лікаря, в тому числі і у присутності свідків, а самостійно на огляд він не поїхав, так як не бачив у цьому сенсу, оскільки ніяких наркотичних засобів не вживає, бо веде здоровий спосіб життя, судом апеляційної інстанції розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.
До того ж, ні апеляційна скарга, ні матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , вважаючи дії інспекторів поліції з вказаного приводу неправомірними, оскаржував їх в установленому порядку.
 
При цьому, доводи захисника Пекаря В.М. в апеляційній скарзі про те, що було порушено процедуру огляду на стан сп`яніння, оскільки працівник поліції не проводив огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, а визначив такий стан суб`єктивно, виключно за його зовнішнім виглядом, не заслуговують на увагу.
         Відповідно до п. 12 Розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп`яніння, затвердженої наказом  Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
         Отже, проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння можливо лише у медичному закладі, і та обставина, що працівники поліції не проводили огляд ОСОБА_1 на місці за допомогою спеціальних технічних засобів, не свідчить про недотримання ними в даному випадку вимог ст. 266 КУпАП.
         
Та обставина, що судом не було задоволено клопотання захисника та безпосередньо в суді не допитувались свідки  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які брали участь у фіксуванні обставин зазначеного адміністративного правопорушення, а їх пояснення написані не самими свідками, а працівниками поліції на заздалегідь надрукованих бланках, не може свідчити про неповноту з`ясування всіх обставин справи, бо письмові пояснення свідків, відповідно до ст. 251 КУпАП, були досліджені суддею та обґрунтовано прийняті до уваги як такі, що узгоджуються з іншими доказами у справі та підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та у відеозаписі з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, а хронологія зафіксованих на відеозаписі подій спростовує припущення захисника в апеляційній скарзі про те, що свідки  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були присутніми під час відібрання у них пояснень та складання щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення.
 
Щодо посилання захисника Пекаря В.М. на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено повні дані щодо свідків правопорушення, а наявні лише їх підписи, то вказані недоліки не є підставою для скасування постанови судді та закриття провадження в справі у зв`язку                    з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого  ч. 1  ст. 130  КУпАП, оскільки до протоколу долучені письмові пояснення двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які повністю узгоджуються з викладеним у протоколі, та відеозапис, який також доводить, що при відмові  ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння були присутні двоє свідків.   
 
Що стосується доводів захисника Пекаря В.М. про неспівпадіння часу, зазначеного на відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, з часом складання протоколу про адміністративне правопорушення та відібрання пояснень свідків, який не збігається між собою, то за умови, що цей часовий проміжок незначний, в межах 30 хвилин, і за відсутності даних щодо правильності визначення показників засобу відеофіксації в цій частині, це не може свідчити про неправильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого  ч. 1 ст. 130 КУпАП, а  саме - відмови від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, та не підтверджуються доводи захисника про недопустимість цих доказів.
 
Стосовно доводів апелянта про недотримання працівниками поліції безперервності відеозапису усіх обставин даної події, то зазначений факт не спростовує обґрунтованість притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки вчинення ним адміністративного правопорушення підтверджується вищенаведеними доказами. 
         З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що  суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним                     у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, і такий висновок відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами, представленими в матеріалах справи. 
При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм  видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.  
За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому  підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга захисника Пекаря В.М.задоволенню не підлягає.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя 
 
п о с т а н о в и л а:
 
         Поновити захиснику Пекарю В.М. строк на апеляційне оскарження постанови Святошинськогорайонного суду м. Києва від 12 червня 2020 року.
 
Апеляційну скаргу захисника Пекаря В.М. залишити без задоволення,                а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня             2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним                             у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу                        в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
                       Суддя
     Київського апеляційного суду                                                     Горб І.М.