ПОСТАНОВА 
Іменем України

10 березня 2021 року                                                         м. Кропивницький

справа № 401/153/21
провадження № 22-ц/4809/597/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л., 
за участі секретаря – Тимошенко Т.О., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідачі – Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мохна Світлана Олександрівна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 січня 2021 року у складі судді Андріянової С. М. і
В С Т А Н О В И В:
       
В січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі – ПАТ «Дельта Банк»), головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мохна Світлани Олександрівни та просила визнати незаконними та скасувати постанову та акт ВП 30053800 від 06.12.2019 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.
       Позовна заява мотивована тим, що 11.03.2019 винесена постанова про передачу виконавчого провадження заступником начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби – начальником управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Журавко В. М.
       28.03.2019, посилаючись на постанову про передачу виконавчого провадження від 11.03.2019, державним виконавцем Мохна С. О. була винесена постанова про прийняття виконавчого провадження ВП 30053800.
       06.12.2019 державним виконавцем Мохна С. О. винесено постанову ВП 30053800 та складено акт у ВП 30053800 про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу.
       Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2020 року, залишеною без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 10 листопада 2020 року по справі № 2-18/11, постанову про передачу виконавчого провадження від 11.03.2019 скасовано.
       Позивач вважає, що у зв`язку з зазначеним, постанова ВП 30053800 від 28.03.2019 про прийняття виконавчого провадження державного виконавця ОСОБА_2 немає ніякої юридичної сили, а тому і оскаржувані постанова та акт є незаконними і підлягають скасуванню, так як втратили законну силу.
       Державний виконавець Мохна С. О. перевищила свої повноваження, так як сфальсифікувала виконавчі документи.
       Ніякого виконавчого листа за рішенням суду, в якому стягувачем являється ПАТ «Дельта Банк», в матеріалах справи виконавчого провадження ВП 30053800 немає і ніколи не було.
       Крім того, державний виконавець Мохна С. О. у змові з представником ПАТ «Дельта Банк» Похилко І. М. підробили підписи від імені ОСОБА_1 в договорі про надання споживчого кредиту № 1112043900 від 21.02.2007 і по фальшивим кредитним документам намагаються перепродати майно ОСОБА_1 ТОВ «Фінансова компанія Інвест Кредо», яку представляє також представник ПАТ «Дельта Банк» Похилко І. М.
       Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 січня 2021 року відмовлено у відкритті провадження.
       Роз`яснено право позивача звернутись до суду зі скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця в порядку ст. ст. 447-449 ЦПК України.
Ухвала суду мотивована тим, що зі змісту позовної заяви встановлено, що позивач, який являється боржником у виконавчому провадженні № 30053800, відповідно оскаржує рішення та дії державного виконавця у даному виконавчому провадженні. 
Оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду, з позовною заявою, а не зі скаргою, як це передбачено статтями 447, 448 ЦПК України, суд дійшов висновку, що виниклий між сторонами спір не підлягає розгляду в позовному провадженні.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Світловодського міськрайонного суду від 26 січня 2021 року, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.
Позивач зазначає, що 14.01.2021 нею було подано до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області скаргу на дії головного державного виконавця Мохна С. О. на постанову та акт від 06.12.2019 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.
15.01.2021 Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області по цивільній справі № 2-18/11 у відкритті провадження за зазначеною скаргою ОСОБА_1 відмолено та роз`яснено заявнику право на звернення до суду за захистом свого права у порядку позовного провадження.
У зв`язку з зазначеним ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, проте оскаржуваною ухвалою їй було відмовлено у відкритті провадження.
Позивач вважає, що необґрунтована відмова у відкритті провадження є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та є недопустимою з боку судді.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.
Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без їх участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. 
Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. 
Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. 
Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Відповідно до положень статтей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Матеріалами справи підтверджується, що в січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», головного державного виконавця Мохна С. О. про визнання незаконними та скасування постанови та акту ВП 30053800 від 06.12.2019 про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу (а. с. 1-3).
Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 січня 2021 року відмовлено у відкритті провадження (а. с. 5).
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції, посилаючись на частину дев`яту статті 10, пункт перший частини першої статті 186 та статті 447-448 ЦПК України виходив з того, що в даному випадку повинна бути подана скарга на дії або бездіяльність державного виконавця з огляду на суб`єктний склад учасників справи, характер спірних правовідносин, предмет позовних вимог та те, що позивач є боржником у виконавчому провадженні  і фактично оскаржує дії державного виконавця.
Проте з такими доводами суду першої інстанції погодитися неможна з огляду на таке.
Відповідно до пункту першого статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. 
Відповідно до Постанови Пленуму ВС України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. 
Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших не передбачених законом підстав.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Крім того, відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі – Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
З огляду на приписи статей 10, 48 Закону, заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. 
За загальним правилом (частина перша статті 61 Закону) реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.
Правова природа процедури реалізації майна на торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника торгів.
Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.
Разом з тим Закон допускає, що реалізація арештованого майна на електронних торгах може не відбутися. 
У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження Закон передбачає, що у разі не реалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду (частина шоста статті 61 Закону).
У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (частина сьома статті 61 Закону). 
Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев`ята статті 61 цього).
Крім визнання правочину недійсним, способами захисту цивільних прав та інтересів також можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).
За приписами статті 264 ЦПК України визначення характеру спірних правовідносин відповідно до установлених обставин у справі, а також визначення правової норми, яка підлягає застосуванню, належить до обов`язків суду.
Оскільки право на нерухоме майно вже оформлено на стягувача, то ефективним способом захисту прав боржника є пред`явлення до суду позову із залученням стягувача і державного виконавця як відповідачів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1655цс16, постанові Верховного Суду України від 14 червня 2017 року у справі № 463/1204/15-ц, постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 524/6164/17.
Згідно зі статтею 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника.
Оскільки предметом позову ОСОБА_1 були дії державного виконавця, пов`язані з реалізацією арештованого майна, що є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків інших осіб, то до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення цими особами позову.
Роз`яснюючи ОСОБА_1 право звернутись до суду зі скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця в порядку ст. ст. 447-449 ЦПК України, суд першої інстанції не врахував, що подання боржником скарги на рішення та дії державного виконавця не забезпечить йому відновлення порушених прав на нерухоме майно, на яке було звернено стягнення.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що 14.01.2021 позивач зверталась до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області зі скаргою на дії головного державного виконавця Мохна С. О. на постанову та акт від 06.12.2019 про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу.
Проте 15.01.2021 Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області по цивільній справі № 2-18/11 у відкритті провадження відмолено та роз`яснено заявнику право на звернення до суду за захистом свого права у порядку позовного провадження (а. с. 11).
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження.
Оскільки суд першої інстанції виніс ухвалу з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, передчасно відмовив у відкритті провадження, тому відповідно пункту четвертого частини першої статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області 26 січня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 12.03.2021.

Головуючий суддя                                                  С. І. Мурашко 
Судді                                                                         А. М. Головань
       О. Л. Карпенко