ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 1.380.2019.001115                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 березня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                           Собківа Я.М.,
суддів:                                                                          Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власника квартири АДРЕСА_1 , за власні кошти привести квартиру АДРЕСА_1 у відповідність до технічного паспорту (поверхового плану) та документів, які підтверджують право власності, а саме: демонтувати самовільно влаштований камін в приміщенні під літ. 7-5, демонтувати самовільно добудовані за рахунок площі подвір`я веранду, сходові марші та самовільно влаштовані, шляхом виїмки ґрунту, підвальні приміщення в межах веранди та квартири з влаштованими в них вікнами та дверима зі сторони дворового фасаду будинку АДРЕСА_2 .
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2020 року позовні вимоги задоволено повністю.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати вказане рішення, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, прийнятим без урахування істотних у справi обставин, а також з порушенням правил предметної юрисдикції.
Відповідно до ч.1   ст. 308 КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1   ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів зазначає наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що за даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (номери довідок 135972763 від 30.08.2018; 158342319 від 04.03.2019), поданих разом з таким позовом, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є власником квартири АДРЕСА_2 .
Згідно з довідкою Ф-2 з місця проживання про склад сім`ї і прописки №31214 від 01.08.2018, виданої Львівським комунальним підприємством «Старий Львів», квартира АДРЕСА_2 складається з: однієї житлової кімнати, площею 28,10 кв.м.; вбиральні площею 0,90 кв.м.; кладової площею 2,7 кв.м.; коридору площею 2,40 кв.м.; кухні площею 10,10 кв.м., всього загальна площа квартири становить 44,20 кв.м.
Вказаний будинок перебуває у власності територіальної громади міста Львів в особі Львівської міської ради, а балансоутримувачем цього будинку є Львівське комунальне підприємство «Старий Львів» (далі - ЛКП «Старий Львів», Комунальне підприємство).
Відповідно до чинного Списку пам`ятників архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 24.08.1963 №970, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , визначений як пам`ятка архітектури національного значення (охоронний номер 326/41).
У зв`язку із надходженням 07.11.2017 та 05.12.2017 до ЛКП «Старий Львів» звернень однієї із мешканок будинку АДРЕСА_2 про виконання ОСОБА_1 ремонтних робіт у будинку за відсутності дозвільних документів Комунальним підприємством здійснені обстеження. За результатами таких обстежень були виявлені факти виконання ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_1 та підвалі будинку АДРЕСА_2 , а саме: самовільне перепланування квартири, влаштування на подвір`ї будинку веранди з металопластикових вікон і дверей.
У листопаді 2017 року та травні 2018 року ЛКП «Старий Львів» складені акти-попередження (№176 від 23.11.2017, №54 за травень 2018 року), в тексах яких ОСОБА_1 доведено до відома перелік самовільно вчинених ним ремонтних робіт та було запропоновано терміново привести стан квартири до попереднього.
22.05.2018 Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Львівської міської ради прийнято постанову №0070 у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення (а саме: порушення вимог законодавства про охорону культурної спадщини, передбаченого ст. 92 Кодексу України про адміністративні правопорушення), що полягає у проведенні ремонтних робіт з перепланування на пам`ятці культурної спадщини без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини, та у зв`язку з цим вирішено накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу (1 700,00 грн.).
11.06.2018 комісією ЛКП «Старий Львів» проведено обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 та складено відповідний акт від 11.06.2018. За змістом цього акта, за адресою: АДРЕСА_2 . 7, здійснено перепланування квартири зі встановленням каміну, добудову веранди у подвір`ї будинку, виїмку ґрунту та захоплення підвалу, встановлення дверей і вікон.
27.06.2018 головою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради Зозулею А.З. прийнято розпорядження №180 «Про самовільне перепланування квартири АДРЕСА_1 , демонтаж каміну, веранди, сходових маршів, самовільно влаштованих, шляхом виїмки ґрунту підвальних приміщень з вікном та дверима зі сторони дворового фасаду будинку АДРЕСА_2 . Даним Розпорядженням Голова Галицької районної адміністрації затвердив висновок міжвідомчої комісії Галицького району (протокол №23 від19.06.2018) та запропонував ОСОБА_1 у добровільному порядку та за власні кошти привести квартиру АДРЕСА_1 у відповідність до технічного паспорта (поверхового плану) та документів права власності, демонтувати самовільно влаштований камін в приміщенні під літ. 7-5, демонтувати самовільно добудовані за рахунок площі подвір`я веранду, сходові марші та самовільно влаштовані шляхом виїмки ґрунту підвальні приміщення в межах веранди та квартири з влаштованими в них вікон та дверей зі сторони дворового фасаду будинку АДРЕСА_2 , - у термін до 15.07.2018.
20.07.2018 ЛКП «Старий Львів» поштою надіслано на адресу ОСОБА_1 попередження про приведення у термін до 27.07.2018 квартири АДРЕСА_4 за власні кошти до попереднього стану, згідно з розпорядженням від 27.06.23018 №180.
Проте, 30.07.2018 та 26.02.2019 за результатами проведених обстежень ЛКП «Старий Львів» встановило, що вимоги Розпорядження власником квартири АДРЕСА_1 ( ОСОБА_1 ) не були виконані, про що складені відповідні акти.
У зв`язку з наведеним та на виконання п. 4 Розпорядження від 27.06.2018 №180, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до Галицького районного суду міста Львова із цивільним позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання останнього за власні кошти привести квартиру АДРЕСА_1 у відповідність до технічного паспорта (поверхового плану) та документів права власності.
Однак ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 05.12.2018 №№461/6572/18 провадження у справі за вказаним позовом було закрито з мотиву підсудності даного спору як публічно-правового адміністративному суду.
Суд першої інстанції, задовольняючим позовні вимоги, дійшов висновку, що відповідач без дозвільних документів, з порушеннями будівельних норм і правил, а також всупереч вимог законодавства про охорону культурної спадщини здійснив ремонтні роботи, що відповідачем під час судового розгляду цієї справи не було спростовано, а також не виконав у встановлений строк вимоги Розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 27.06.2018 №180, відтак, суд дійшов висновку щодо правомірності заявлених позовних вимог.
Колегія суддів не погоджується із наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС України).
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Водночас, помилковим є застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічно-правовим вважається, зокрема спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.
Поряд із цим, як уже зазначалося, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є також і вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Правовий статус позивача на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій урегульовано у Положенні про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженому рішенням виконкому Львівської міської ради від 06 січня 2012 року № 4 «Про затвердження Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради та її структури» з подальшими змінами.
Згідно з пунктом 1.1 цього Положення позивач є виконавчим органом Львівської міської ради і діє відповідно до ухвали міської ради від 06 липня 2006 року № 94 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання» (зі змінами) згідно з чинним законодавством (втратило чинність).
Відповідно до пункту 1.1 Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 01 листопада 2016 року № 977 у редакції рішення виконкому Львівської міської ради від 16 червня 2016 року № 509 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 01 листопада 2016 року № 977», позивач є виконавчим органом Львівської міської ради і діє відповідно до ухвали міської ради від 06 липня 2006 року № 94 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання» (зі змінами) згідно з чинним законодавством.
У вказаному Положенні передбачені повноваження районної адміністрації, до яких, зокрема, належать:
Управління майном на території району, що належить до власності територіальної громади міста, у встановлених міською радою та виконавчим комітетом межах (пункт 4.1.2);
Звернення у встановленому порядку до судових органів з позовними заявами, скаргами щодо справ про виселення громадян з жилих приміщень, у яких вони незаконно проживають; визнання осіб такими, що втратили право на користування жилими приміщеннями; виселення громадян та юридичних осіб з самовільно зайнятих нежитлових приміщень, на які не були укладені договори оренди, про демонтаж самочинного будівництва; з інших питань, що виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень (пункт 4.5.1).
Як орган місцевого самоврядування позивач відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочна розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
У статті 30 названого Закону передбачено, зокрема, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження: управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.
Чинне законодавство передбачає перелік об`єктів, що утворюють житловий фонд.
Відповідно до статті 4 ЖК Української РСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.
З урахуванням вимог статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», можна зробити висновок, що Державний житловий фонд, окрім іншого, - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд.
У статті 16 ЖК Української РСР до компетенції виконавчих органів місцевих рад віднесено здійснення державного контролю за використанням і схоронністю житлового фонду (частина перша статті 30); керування житловим господарством, забезпечення правильної експлуатації і схоронності жилих будинків, що є у віданні Ради, організація їх капітального і поточного ремонту.
З урахуванням наведеного, виконавчий орган місцевого самоврядування - Галицька районна адміністрація Львівської міської ради - у межах своїх повноважень мав право на звернення до суду про демонтаж самочинного будівництва для забезпечення схоронності вказаного майна згідно з делегованими Львівською міською радою повноваженнями є обґрунтованими.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з аналізу повноважень виконавчих органів місцевого самоврядування, як власних, так і делегованих, можна зробити висновок, що вони мають дуалістичний характер, тобто одні повноваження є владними, інші - такими, що спрямовані на реалізацію цими органами повноважень власника, управителя, знаходяться поза межами публічно-правової сфери.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А у частині другій статті 4 цього кодексу вказано, що У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах..
За змістом статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Це правило є загальним.
Так, характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, і в якому держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Отже, визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. У даному випадку відсутнє вертикальне підпорядкування відповідача-фізичної особи позивачу-виконавчому органу місцевого самоврядування.
З огляду на положення статей ЦПК України та КАС України не вважається публічно-правовим і розглядається в порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування, з одного боку, та суб`єктом приватного права-фізичною особою, в якому орган місцевого самоврядування звернувся до суду про захист права не публічного, а цивільного, зокрема права на забезпечення схоронності нерухомого майна, яке є частиною комунального житлового фонду. У такому випадку це спір про право цивільне незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права.
Крім того, компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених законами України.
Термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).
Водночас, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень..
Відповідно до ч.2 ст.46 КАС України позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.
В ч.4,5 цієї ж статті зазначено, що відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень:
1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання;
2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання;
3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України;
4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо);
5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.
Таким чином, коло адміністративних справ, в яких суб`єкт владних повноважень має право звернутися до адміністративного суду, є обмеженим та визначається Кодексом адміністративного судочинства України та в спеціальних нормах закону.
У вказаній статті процесуального закону наведено перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб`єктів владних повноважень.
Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» прямо не передбачено можливість звернення органу місцевого самоврядування чи його виконавчого органу до адміністративного суду з позовом до фізичної особи.
Так, додані до позовної заяви докази про вчинення відповідачем адміністративного правопорушення є підтвердженням неправомірних дій останнього і не спростовують наявність цивільного спору між позивачем та відповідачем у цій справі.
Відповідно до статті 152 ЖК Української РСР виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не  передбачають  втручання  в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. 
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом четвертим частини другої статті 16 ЦК України.
Натомість, у матеріалах справи відсутні посилання на нормативні акти, які передбачають можливість звернення суб`єкта владних повноважень до адміністративного суду з позовом до фізичної особи.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що спір в рамках дійсних правовідносин є цивільно-правовим за своїм змістом, оскільки стосується речового права відповідача щодо здійснення ним права власника житлового приміщення та виник у зв`язку із запереченням позивачем такого права на влаштування каміну в приміщенні під літ. 7-5, вчинення добудови веранди, сходових маршів та підвальних приміщень в межах веранди та квартири з влаштованими вікнами та дверима зі сторони дворового фасаду будинку АДРЕСА_2 .
Аналізуючи обставини даної справи та наведені норми чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, колегія суддів приходить до висновку що даний спір стосується саме приватних інтересів, а тому його вирішення має бути віднесено до юрисдикції цивільного суду.
Відповідно до ч. 1  ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Приписами ч.ч. 1-3 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 3 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст.  242, 243, 250, 308, 315, 319, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2020 року - скасувати.
Провадження у справі № 1.380.2019.001115 за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії - закрити.
Роз`яснити, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

         Суддя-доповідач                                                        Я.М. Собків

                            суддя                                                         Я.Б. Глущенко 

                                        суддя                                                          Л.Т.Черпіцька