Дата документу 23.03.2021 Справа № 336/7805/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №336/7805/20         Головуючий у 1 інстанції: Боєв Є.С.
Провадження № 22-ц/807/1142/21         Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2021 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Крилової О.В.,
       Кухаря С.В.
при секретарі: Бабенко Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2021 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини його доходу (заробітку) , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з дня подання заяви до суду.
22 грудня 2020 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя задоволено заяву ОСОБА_2 . Видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи стягнення з 21 грудня 2020 року в розмірі ј частини з усіх видів доходів боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.
06 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування своєї заяви, ОСОБА_1 зазначав, що в порушення вимог п. 4 ч. 2 ст. 163 ЦПК України, ОСОБА_2 не зазначено обставин, на яких ґрунтуються вимоги її заяви про видачу судового наказу. Крім того, нею також не зазначено переліку доказів, які пояснюють її твердження про те, що заявниця зверталась до боржника, але не досягла домовленості щодо порядку та способу утримання дитини. 
ОСОБА_1 вказував, що судовий наказ, виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 22 грудня 2020 року не підлягає виконанню, з підстав відсутності у нього обов`язку сплачувати аліменти на користь дитини, оскільки ОСОБА_1 цей обов`язок здійснюється в добровільному порядку. У заяві про видачу судового наказу, його дружина ОСОБА_2 вказавши про те, що дитина перебуває лише на її утриманні, зазначила неправдиві відомості. Крім того, ОСОБА_2 не зазначено, що вона, ОСОБА_1 , їх дитина ОСОБА_3 , та дитина заявниці від першого шлюбу, проживають усі разом. Вказані обставини, на думку боржника є підставою для звільнення від сплати аліментів, оскільки відповідно до ст. 180, ч. 2 ст. 181 СК України, один з батьків, саме який мешкає окремо, зобов`язаний брати участь в утриманні дитини.
ОСОБА_1 також зазначив, що оскільки судовий наказ не набрав законної сили, у нього відсутні підстави для звернення із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. 
З огляду на наведене, ОСОБА_1 просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи стягнення з 21 грудня 2020 року в розмірі ј частини з усіх видів доходів боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2021 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2021 року, та ухвалити нове рішенням, яким визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню. 
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що ОСОБА_2 в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 163 ЦПК України, не зазначено переліку доказів, якими вона обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються її вимоги, зокрема, переліку доказів, які пояснюють її твердження про те, що заявниця зверталася до чоловіка, але не досягла домовленості про порядок та способи утримання дитини, що він працює та має заробіток. При цьому, ОСОБА_1 зазначає, що у заяві про видачу судового наказу зазначено неправдиві відомості, зокрема про те, що донька перебуває лише на утриманні ОСОБА_2 , та те, що ОСОБА_1 надає кошти не регулярно та не в повному обсязі. Батьки та спільна дитина проживають разом в одній квартирі та батько здійснює повне та своєчасне утримання дитини в натуральній і грошовій формі, приймає участь у її вихованні як батько. ОСОБА_1 окремо від дитини не проживає, а відтак у нього не виникають аліментні зобов`язання стосовно своєї дитини. Факт спільного проживання дитини з батьком та його участь в забезпеченні дитини є підставою для звільнення його від сплати аліментів, оскільки відповідно до ст. 180, ч.2 ст. 181 СК України один з батьків, який мешкає окремо, зобов`язаний брати участь в утриманні дитини. Виключень з цього правила закон не містить. Більш того, заявницею не зазначено про той факт, що спільно з ними однією сім`ю проживає її донька від першого шлюбу, якій наразі 17 років.
Також в апеляційній скарзі зазначено, що оскільки судовий наказ на момент подачі заяви не набрав законної сили у ОСОБА_1 були відсутні підстави звертатися із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу. Звернення до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у порядку, передбаченому ст. 432 ЦПК України у повній мірі забезпечить захист порушених прав та недобросовісної поведінки дружини.
Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
У судовому засідання представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з вищенаведених підстав. 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,суд першої інстанції виходив із того, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, наявність яких судом під час розгляду заяви не встановлено.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.
Відповідно до положень ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Згідно з п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Частиною 1 ст. 432 ЦПК України встановлено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ч. 2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Отже, чином цивільним процесуальним законодавством України передбачено виключний перелік підстав за яких виконавчий документ може бути визнано судом таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.
З урахуванням обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені у заяві представника   ОСОБА_1 обставини не є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, оскільки наказом Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 22 грудня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею повноліття, тобто, стягнення аліментів присуджено на майбутній термін до виповнення дитині 18 років, а відтак щомісячне добровільне виконання боржником ОСОБА_1 зазначеного обов`язку у даний час не є гарантією виконання покладеного обов`язку у майбутньому, тому з метою запобігання ризиків ухилення боржника від утримання доньки не вбачається підстав для задоволення заяви.  
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в разі доведення обставин фактичного утримання та проживання неповнолітньої ОСОБА_3 з батьком, останній не позбавлений права на звернення до суду із заявою про перегляд судового наказу на нововиявленими обставинами в частині визначення розміру стягуваних з нього аліментів, проте така обставина не є матеріально правовою чи процесуально правовою підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню в розумінні ч. 2 ст. 432 ЦПК України.
Отже, факт спільного проживання дитини, заявниці із боржником та його участь в утриманні дитини не є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню на підставі ч. 2 ст.432 ЦПК України, оскільки обов`язок боржника сплачувати аліменти існує та не припинений. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неповне з`ясування обставини, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості ухвали суду, повно і всебічно дослідив та оцінив докази, правильно встановив обставини у справі та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви.  
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.        
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, - 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2021 року по цій справі - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повна постанова складена 31 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: