Постанова
Іменем  України
 
15 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 187/1063/16-ц
 
провадження № 61-17579 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,                    Луспеника Д. Д., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., 
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів, визнання підвищення відсоткової ставки за кредитом незаконним, визнання кредитного договору та договору іпотеки виконаними та припиненими, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди. 
Позовна заява мотивована тим, що 04 квітня 2007 року між ним 
та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредитні кошти у розмірі 32 825 доларів США зі сплатою 0,92 % 
за користування кредитом на місяць на суму залишку заборгованості 
за кредитом, 1,50 % - винагороди за надання фінансового інструменту 
від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця у період сплати 0,20 % від суми виданого кредиту, з кінцевим терміном повернення 
до 03 квітня 2017 року.
На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 
05 квітня 2007 року між ним та банком укладено договір іпотеки, згідно 
з умовами якого він надав в іпотеку житловий будинок 
АДРЕСА_1 , що належить йому на праві приватної власності. 
За умовами вказаного договору іпотеки він зобов`язався до отримання кредиту або протягом трьох днів з моменту реєстрації права власності 
на предмет іпотеки, передати правовстановлюючі документи на предмет іпотеки на зберігання іпотекодержателю до дати остаточного погашення заборгованості за кредитним договором.
Заочним рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області 
від 13 травня 2015 року у справі № 187/298/15-ц позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього про стягнення кредитної заборгованості задоволено. Стягнуто з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 04 квітня 2007 у розмірі 16 596,93 доларів США, що                                 у гривневому еквіваленті становить 261 567,58 грн. 
Згідно з постановою відділу державної виконавчої служби Петриківського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції 
у Дніпропетровській області від 30 вересня 2016 року виконавче провадження по виконанню зазначеного судового рішення у справі № 187/298/15-ц закінчено у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).
Позивач вважав, що оскільки банк скористався своїм правом на дострокове повернення заборгованості за кредитом і зазначене судове рішення виконане у повному обсязі, тобто заборгованість за кредитним договором погашена достроково, тому правовідносини між сторонами припинені. 
30 вересня 2016 року він звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, в якій просив надати йому довідки про розірвання/припинення кредитного договору від 04 квітня 2007 року, про відсутність зобов`язань за вказаним кредитним договором та відсутність заборгованості за кредитом; скасувати обтяження 
на предмет іпотеки і повернути оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно. 
Проте, отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» п`ять листів, в яких зазначалось, 
що станом на жовтень 2016 року він має заборгованість за вказаним кредитним договором і у кожній відповіді був зазначений різний розмір заборгованості. Крім цього, на його адресу відповідач надіслав лист, 
в якому зазначено, що у найближчий термін банк має намір здійснити перехід права власності до іпотекодержателя на предмет іпотеки або укласти 
від свого імені договір купівлі-продажу нерухомого майна.
Крім того, зазначав, що 30 листопада 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» незаконно в односторонньому порядку змінив умови кредитного договору, змінивши відсоткову ставку за користування кредитом з 11,04 % до 13,08 %, 
а з 05 серпня 2010 року - 12,58 %, не повідомивши його про такі зміни, 
не отримавши згоди позичальника на збільшення відсоткової ставки.
Позивач вважав дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо односторонньої зміни умов кредитного договору, а саме збільшення відсоткової ставки за користування кредитом, незаконними та такими, що не відповідають положенням статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором».
Вказував, що унаслідок незаконних та протиправних дій ПАТ КБ «ПриватБанк» йому спричинена моральна шкода, яка виражається у переживаннях, моральних стражданнях, неповноцінному сні, приниженні його честі і гідності як людини, так і порядного громадянина, порушенні його права зі сторони банку.
З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просив суд: визнати незаконним збільшення ПАТ КБ «ПриватБанк» відсоткової ставки 
за користування кредитом по кредитному договору від 04 квітня 2007 року 
з 30 листопада 2008 року до 13,08 % та з 05 серпня 2010 року до 12,58 % річних; зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок сплачених відсотків за період з 30 листопада 2008 року за початковою відсотковою ставкою 
у розмірі 11,04 % річних на залишок заборгованості кредитного боргу; визнати недійсними пункти 2.3.1. та 2.3.3. кредитного договору від 04 квітня 2007 року; визнати кредитний договір від 04 квітня 2007 року та договір іпотеки 
від 04 квітня 2007 року припиненими з 17 березня 2015 року та виконаними; зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» видати його довідку про розірвання кредитного договору від 04 квітня 2007 року; зобов`язати 
ПАТ КБ «ПриватБанк» видати йому довідку про відсутність зобов`язань 
за кредитним договором від 04 квітня 2007 року та відсутність заборгованості за кредитом відповідно до вказаного кредитного договору у зв`язку з його повним виконанням, згідно з рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року у справі № 187/298/15-ц; зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» скасувати обтяження на предмет іпотеки, 
а саме на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати 
ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути оригінали правовстановлюючих документів 
на нерухоме майно, що належить йому, а саме на вищезазначений будинок; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь моральну шкоду у розмірі 
20 000 грн.
Короткий зміст судових рішень 
Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області 
від 26 лютого 2018 року у складі судді Караула О. А. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, звертаючись             до суду з позовом про визнання незаконним підвищення відсоткової                   ставки за кредитним договором від 04 квітня 2007 року, такі вимоги                     є обґрунтованим, але ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України, про застосування якого заявлено відповідачем у справі. Також зазначено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності заборгованості за спірним кредитним договором, а тому кредитні зобов`язання не припинені, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання кредитного та іпотечного договорів припиненими безпідставні. Позовні вимоги про зобов`язання відповідача видати довідки про розірвання спірного кредитного договору та відсутність зобов`язань позивача за кредитом у зв`язку з їх повним виконанням, також про зобов`язання ПАТ КБ «ПриватБанк» скасувати обтяження на предмет іпотеки і повернути позивачеві оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно мають похідний характер, тому відсутні підстави для їх задоволення. Спірні правовідносини стосуються виконання умов кредитного договору, яким відшкодування моральної шкоди не передбачено. 
Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 
2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника 
ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року скасовано,                           справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-41007 св 18).
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Останньою постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано. Позов  ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним збільшення ПАТ КБ «ПриватБанк» відсоткової ставки                за користування кредитом по кредитному договору від 04 квітня 2007 року             з 30 листопада 2008 року до 13,08 % річних та з 05 серпня 2010 року                         до 12,58 % річних. Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок сплачених відсотків за період з 30 листопада 2008 року за початковою відсотковою ставкою у розмірі 11,04 % річних на залишок заборгованості. Визнано припиненим іпотечний договір від 04 квітня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з виконанням основного зобов`язання. Знято заборону на відчуження нерухомого майна, а саме: будинку АДРЕСА_1 й виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис про обтяження цього майна. Повернуто ОСОБА_1 оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що належить йому, як позичальнику/іпотекодавцю, а саме на будинок, по АДРЕСА_1 . Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що банком допущено порушення пункту 2.3.1. кредитного договору від 04 квітня 2007 року та положення статті 1056-1 ЦК України, оскільки не виконано обов`язку щодо направлення позичальнику письмового повідомлення про збільшення процентної ставки. Позивачем строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, не пропущено, оскільки ОСОБА_1 про зміну відсоткової ставки банком довідався лише після вивчення розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 22 січня 2015 року, який було долучено до позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього про дострокове стягнення заборгованості за кредитом. Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» незаконно збільшено відсоткову ставку за користування кредитом                         по кредитному договору від 04 квітня 2007 року з 30 листопада 2008 року              до 13,08 % річних та з 05 серпня 2010 року до 12,58 % річних, унаслідок чого слід зобов`язати банк здійснити перерахунок сплачених відсотків за спірний період з 30 листопада 2008 року за початковою відсотковою ставкою у розмірі 11,04 % річних на залишок кредитної заборгованості.
Вимога позивача про визнання недійсним пункту 2.3.1 кредитного договору щодо збільшення банком розміру процентної ставки в односторонньому порядку є безпідставною, оскільки така умова кредитного договору, відповідно до положень статті 1056-1 ЦК України, є нікчемною, а визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається.
Умови пункту 2.3.3 кредитного договору щодо дострокового повернення кредиту боржником, зміни строку виконання кредитного зобов`язання, одностороннього розірвання кредитного договору за ініціативою кредитора, розірвання договору у судовому порядку не суперечать положенням цивільного законодавства, у редакції на час укладення оспорюваного кредитного договору, позивач погодився і визнав умови, у тому числі цього пункту, що підтверджується його підписом у кредитному договорі і виконанням зобов`язань за договором. 
Банк, пред`явивши позов до ОСОБА_1 , як позичальника, про дострокове стягнення кредитної заборгованості, який було задоволено заочним рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня             2015 року у справі № 187/298/15-ц, що набрало законної сили та яке виконано ОСОБА_1 , як боржником, змінив строк виконання зобов`язань                          за кредитним договором. Банком вимоги до ОСОБА_1 відповідно до положень статті 625 ЦК України не пред`являлись. Отже, оскільки            ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором від 04 квітня 2007 року виконано, тому відсутні правові підстави для додаткового визнання цього договору виконаним. Ураховуючи викладене, припиненим є договір іпотеки           у зв`язку з виконанням основного зобов`язання, а, отже, наявні підстав для зняття заборони на відчуження спірного нерухомого майна, яке було предметом іпотеки, а також повернення оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що належить позивачу.
Позивач звертався до банку з вимогою про надання довідки про відсутність зобов`язань за кредитним договором, довідки про відсутність заборгованості за кредитом у зв`язку з їх повним виконанням, проте банк у порушення прав ОСОБА_1 не видав останньому цих довідок. 
Протиправними діями банку позивачу завдано моральної шкоди у зв`язку з порушенням його прав, як споживача послуг, розмір моральної шкоди визначено з урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк»просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 січня 2021 року відкрито                          касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу                  № 187/1063/16-ц з Петриківського районного суду Дніпропетровської області. 
У січні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскільки позивач періодично вчиняв дії, які свідчать про визнання ним умов кредитного договору та погодження                   з оспорюваними ним змінами відсоткової ставки за користування кредитом, які відбулись у листопаді 2008 року та у серпні 2010 року, сплачував заборгованість за кредитом зі збільшеною відсотковою ставкою, а з позовом до суду звернувся лише у листопаді 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Таким чином, апеляційний суд дійшов безпідставного висновку про зобов`язання банку здійснити перерахунок заборгованості                 за початковою відсотковою ставкою за кредитним договором.  
Відповідно до висновку судової економічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз М. С. Бокаріуса від 29 вересня           2017 року № 4737 у позивача станом на 30 вересня 2016 року наявна заборгованість перед банком за кредитним договором від 04 квітня 2007 року. 
Враховуючи наявність заборгованості за кредитним договором (унаслідок несвоєчасного виконання ОСОБА_1 рішення суду про стягнення з нього кредитної заборгованості), відсутні правові підстави для визнання зобов`язань за кредитним договором виконаними. 
Позивачем належними доказами не підтверджено спричинення йому моральної шкоди протиправними діями банку.  
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.  
2.                 Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Судом установлено, що 04 квітня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір,                    за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 32 825 доларів США на наступні цілі: 29 500 доларів США на ремонт будинку, 3 325 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених                пунктами 2.1.3., 2.2.7. договору, на строк до 03 квітня 2017 року, зі сплатою 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 11-12, т. 1).
Відповідно до пункту 2.3.1. кредитного договору від 04 квітня 2007 року банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 %                        у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого Національним банком України на момент укладення цього договору; зміні облікової ставки Національно банку України; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу у чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищезазначеному порядку можливо у границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка Національного банку України, розміру відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.
За змістом пункту 2.3.3. зазначеного договору при виникненні кожного з наступних подій: зокрема, порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного договору, у тому числі при порушенні цільового використання коштів, банк на власний розсуд має право, зокрема, змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення; при цьому згідно статей 212, 611,  651 ЦК України, щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник, зокрема, зобов`язується повернути банку суму кредиту                    у повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором.
05 квітня 2007 року на забезпечення зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» (іпотекодержатель), та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладено договір іпотеки будинку, предметом якого є будинок АДРЕСА_1 (а. с. 13-15, т. 1).
Наказом голови правління закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк»,                  від 23 вересня 2008 року № СП-2008-934 підвищено процентну ставку, у тому числі за валютними кредитами у доларах США та Євро до рівня не менше 13,08 %(а. с. 65 зворот 66, т. 1).
Листом від 03 жовтня 2008 року банк повідомляв ОСОБА_1 про підвищення відсоткової ставки з 30 листопада 2008 року. Проте цей лист було направлено за помилковою адресою, а саме - АДРЕСА_1 при тому, що у договорі значиться адреса позичальника: АДРЕСА_1 (а. с. 65, т. 1). Відповідно до копії реєстру вихідної кореспонденції № 217 зазначений лист було              направлено позивачу 29 жовтня 2008 року, але останнім його не отримано                         (а. с. 69 зворот 70, т. 1).
Заочним рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року у справі № 187/298/15-ц позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 04 квітня 2007 року, станом                     на 22 січня 2015 року, у розмірі 16 596,93 доларів США, що еквівалентно 261 567,58 грн (а. с. 19-20, т. 1).
Постановою головного державного виконавця Петриківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 30 вересня 2016 року виконавче провадження № 48336575 з примусового виконання виконавчого листа                    № 187/298/15-ц, виданого 14 липня 2015 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області на примусове виконання вищевказаного судового рішення, закінчено, у зв`язку з повним виконанням вимог вказаного виконавчого документа (а. с. 21 зворот, т. 1).
30 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк»                       із заявою, в якій просив видати йому довідку про розірвання кредитного договору від 04 квітня 2007 року, довідку про відсутність зобов`язань                         за вказаним кредитним договором та відсутність заборгованості; скасувати обтяження на предмет іпотеки і повернути позичальнику/іпотекодавцю оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно                                (а. с. 22-23, т. 1).
ПАТ КБ «ПриватБанк» надано розрахунок заборгованості за договором                    від 04 квітня 2007 року, згідно з яким станом на 10 лютого 2017 року наявна заборгованість за кредитом у розмірі 8 038,62 доларів США, у тому числі прострочена заборгованість по кредиту у сумі 7 070,61 доларів США, заборгованість за процентами у сумі 7 054,02 доларів США, заборгованість по комісії у розмірі 1 298,34 доларів США та пеня у сумі 1 474,33 доларів США,               а всього 17 865,31 доларів США (а. с. 88-94, т. 1).
Від вказаної вище суми загальної заборгованості у розмірі 17 865,31 доларів США банк відрахував різницю, яка стягнута за зазначеним заочним рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня             2015 року у справі № 187/298/15-ц у розмірі 16 596,93 доларів США; залишок боргу дорівнює 1 268,38 доларів США. На суму залишку боргу банком нараховані штраф (фіксована частина) - 9,25 доларів США, та штраф (процентна складова) - 63,42 доларів США.
Відповідно до висновку судової економічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз М. С. Бокаріуса від 29 вересня           2017 року № 4737 ПАТ КБ «ПриватБанк» зараховував сплачені ОСОБА_1 грошові кошти на погашення заборгованості за кредитним договором                  від 04 квітня 2007 року не по датам, зазначеним у квитанціях, які підтверджують оплату заборгованості за кредитом: розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 04 квітня 2007 року, виходячи з початкової ставки 11,04 %, станом на 30 вересень 2016 року, складає                 9 511,21 доларів США; переплата заборгованості за кредитом, згідно кредитного договору від 04 квітня 2007 року, за початковою відсотковою ставкою 11,04 % на рік та з урахуванням сплачених ОСОБА_1 грошових коштів відсутня (а. с. 128-152, т. 1).
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Законом України від 12 грудня 2008 року 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який набрав чинності з 10 січня 2009 року, ЦК України доповнено                   статтею 1056-1.
Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.
Апеляційний суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, врахував правові висновки викладені у постанові Верховного Суду                  (частина четверта статті 263 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» порушено умови кредитного договору               від 04 квітня 2007 року та положення статті 1056-1 ЦК України, оскільки фактично не направлено позивачу, як позичальнику, письмового повідомлення про зміну процентної ставки, направлення цього повідомлення відбулось на помилкову адресу, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.  
Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що згідно з положеннями статей 256, 257, 258, 261, 267 ЦК України ОСОБА_1                не пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, на звернення з вищевказаної вимогою до суду, так як позивач довідався про зміну відсоткової ставки банком в односторонньому порядку              у спірний період лише після вивчення розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 22 січня 2015 року, який було долучено до позову                ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього про дострокове стягнення заборгованості за кредитом. Вказані висновки спростовують посилання касаційної скарги на пропуск позивачем строку позовної давності, а інших доказів банк не надав.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов вірного висновку про те, що оскільки банком збільшено відсоткову ставку за користування кредитом за кредитним договором від 04 квітня 2007 року з 30 листопада 2008 року до 13,08 % річних та з 05 серпня 2010 року до 12,58 % річних, незаконно, тому зобов`язано банк здійснити перерахунок сплачених відсотків за спірний період з 30 листопада 2008 року за початковою відсотковою ставкою у розмірі 11,04 % річних на залишок кредитної заборгованості.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. 
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів,          а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється          від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
У статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами                            (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора, як позивача, забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки щодо застосування вказаних норм права                     відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц провадження № 14-154 цс 18.
Апеляційний суд, врахувавши висновки, викладені у постанові Верховного Суду, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк», пред`явивши позов до                    ОСОБА_1 , як позичальника, про дострокове стягнення кредитної заборгованості, який було задоволено заочним рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року у справі             № 187/298/15-ц, що набрало законної сили та яке виконано ОСОБА_1 , змінив строк виконання основного зобов`язань за кредитним договором. 
ПАТ КБ «ПриватБанк» вимоги до ОСОБА_1 відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК України не заявлялися. 
Ураховуючи викладене, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини                у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором від 04 квітня 2007 року виконано, що підтверджується постановою головного державного виконавця Петриківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 30 вересня 2016 року, унаслідок чого додаткове визнання оспорюваного кредитного договору виконаним є безпідставним. 
Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що оскільки основне зобов`язання позивача за кредитним договором припинено, тому відповідно до положень частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека також припинилась, унаслідок чого наявні підстав для зняття заборони на відчуження спірного нерухомого майна, яке було предметом іпотеки, а також повернення оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що належить позивачу.
Посилання касаційної скарги на висновок судової економічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз М. С. Бокаріуса від 29 вересня 2017 року № 4737, в якому вказано на наявність у позивача заборгованості за кредитним договором, є безпідставними, оскільки вони спростовуються вищевказаними встановленими апеляційним судом обставинами, у тому числі заочним рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року у справі № 187/298/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, яке виконано позивачем у повному обсязі. 
Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно                від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди                           у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
З наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть            у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.
Отже, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що протиправними діями банку позивачу завдано моральної шкоди, у зв`язку з порушенням його прав, як споживача послуг. Розмір моральної шкоди визначено з урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Б. І. Гулько
 
                                                                                                                        Г. В. Коломієць
 
Д. Д. Луспеник