Ухвала
 
01 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 638/9660/19
провадження № 61-25 ск21 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів:            Яцини В. Б., Бурлаки І. В., Хорошевського О. М., від 25 листопада 2020 рокупро забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондра Людмила Вікторівна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартир, витребування майна з незаконного володіння, скасування державної реєстрації,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду позовом до   ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартир АДРЕСА_1 , витребування майна з незаконного володіння, скасування державної реєстрації.
У червні 2020 року  ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення цього позову шляхом накладення арешту на майно, а саме квартири АДРЕСА_1 та заборонити  ОСОБА_1 та державним реєстраторам прав на нерухоме майно здійснювати відчуження та будь-які інші реєстраційні дії щодо вказаних об`єктів нерухомого майна .
Заява мотивована тим, що 17 лютого 2020 року ОСОБА_1 здійснено розподіл спірної квартири № 88 , внаслідок якої утворилось два окремі об`єкти нерухомого майна, вважає, що останній може вчинити дії (відчужити спірні квартири), які у подальшому можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартир, витребування майна з незаконного володіння, скасування державної реєстрації.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова у складі судді              Штих Т. В. від 31 липня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 липня 2020 року скасовано, заяву  ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено заборону на відчуження однокімнатної квартири                   № 88-а, загальною площею 75,5 кв. м, житловою площею 19,6 кв. м; двокімнатної квартири № 88, загальною площею 121,2 кв. м, житловою площею 49,7 кв. м; чотирьохкімнатної квартири № 102, загальною площею 181,8 кв. м, житловою площею 129,2 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_1 . В іншій частині у задоволені заяви відмовлено.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що заявником не надано доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання або ускладнення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. 
Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України). 
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України                              від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Апеляційний суд встановивши, що позивачем оспорюється дійсність договорів купівлі-продажу квартир АДРЕСА_1 та ставиться питання про їх витребування з володіння ОСОБА_1 , дійшов вірного висновку про необхідність забезпечення виконання ймовірного судового рішення шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно, оскільки невжиття заходів забезпечення позову в цій частині, може призвести до його відчуження, внаслідок чого істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у випадку задоволення позову. 
Доводам касаційної скарги про відсутність доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання рішення суду надана належна оцінка судом апеляційної інстанції, який взяв до уваги, що під час вирішення цього спору  ОСОБА_1 вживав заходи щодо розпорядження спірним майном, зокрема поділив спірну квартиру АДРЕСА_1 , внаслідок якого утворилось два об`єкти нерухомого майна. Отже, обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами і не є вирішенням справи по суті позовних вимог.
Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на постанову апеляційного суду, якою вирішено лише процесуальне питання, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондра Людмила Вікторівна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартир, витребування майна з незаконного володіння, скасування державної реєстрації.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян 
 
Н. Ю. Сакара