Єдиний унікальний номер 253/4830/13-ц 
Номер провадження 22-ц/804/218/21        

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року                                                                 м. Бахмут 

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,
суддів Никифоряка Л.П., Новікової Г.В., 
за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №253/4830/13 за заявою акціонерного товариства «УкрСиббанк» про заміну сторони у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», про стягнення заборгованості, процентів за користування кредитом і пені за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_1 , про визнання поруки припиненою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 жовтня 2020 року (суддя Сидоренко І.О.),

в с т а н о в и в :

22 квітня 2013  року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», про стягнення заборгованості, процентів за користування кредитом і пені за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу. ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_1 , про визнання поруки припиненою.
18 вересня 2020 року акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду із заявою про заміну сторони у справі АТ «УкрСиббанк» правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у зв`язку з укладенням 21 вересня 2015 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» договору факторингу № 27, за умовами якого право вимоги за зобов`язаннями, які виникли, зокрема на підставі договору про надання споживчого кредиту №11369907000 від 09 липня 2008 року, укладеного з ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», внаслідок чого відбулась заміна кредитора у зобов`язанні, що в свою чергу є підставою для процесуального правонаступництва у даній справі. Просили суд замінити позивача АТ «УкрСиббанк» у справі №253/4830/13 на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», залучити правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до участі у справі №253/4830/13.
Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 жовтня 2020 року замінено у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, процентів, нарахованих за користування кредитом, і пені та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_1 , про визнання поруки припиненою, позивача акціонерне товариство «УкрСиббанк» його правонаступником товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», змінивши процесуальний статус останнього з третьої особи на позивача за первісним позовом.
З вказаною ухвалою не погодився відповідач ОСОБА_1 та оскаржив її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні клопотання про заміну позивача у справі №253/4830/13. Закрити провадження у справі №253/4830/13 у зв`язку з відсутністю предмету спору.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом порушені норми процесуального права, а ухвала першої інстанції постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а саме, зазначення в оскаржуваній ухвалі про те, що вона є остаточною і не підлягає оскарженню, є умисними діями суду щодо введення його в оману з метою перешкодити його конституційним правам на оскарження судового рішення, що викликає обґрунтовані сумніви в неупередженості та об`єктивності судді при розгляді справи. Додатковим доказом обґрунтованості сумнівів в неупередженості та об`єктивності судді при розгляді справи є умисне ігнорування постанови Донецького апеляційного суду від 09 січня 2020 року у справі №253/4830/13-ц (номер провадження 22-11/804/209/20). Судом першої інстанції безпідставно було проігноровано той факт, що до клопотання не додані докази наявності у представника заявника відповідної процесуальної дієздатності, викладеної у копії довіреності від 03 січня 2019 року № 21-1/120, а саме докази про: наявність у ОСОБА_3 як виконуючого обов`язки голови правління АТ «УкрСиббанк» прав на видачу довіреностей від імені АТ «УкрСиббанк», наявність у ОСОБА_4 статусу адвоката, укладання між позивачем та адвокатом Ляпун Іриною Олександрівною у письмовій формі договору про надання послуг. Також до клопотання не додані її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості сторін у справі, що є порушенням частини 1 статті 177 ЦПК України і було на стадії вирішення судом питання про його прийняття підставою для залишення клопотання без руху на підставі частини 1 статті 185 ЦПК України, якою передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Крім того, матеріали справи не містять у собі докази державної реєстрації ТОВ Фінансова компанія «Довіра та гарантія» як юридичної особи на підтвердження його цивільної процесуальної правоздатності, що унеможливлювало залучення її до участі у справі. Клопотання подано без додержання вимог частини 3 статті 175, частини 1 статті 183 ЦПК України, а саме без зазначення ідентифікаційного коду ТОВ Фінансова компанія «Довіра та гарантія» як юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, що унеможливлювало залучення його судом першої інстанції до участі у справі та було підставою для повернення клопотання заявнику без розгляду згідно із частиною 4 статті 183 ЦПК України. Матеріали справи не містять у собі докази внесення ТОВ Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до державного реєстру фінансових установ та наявності станом на дату укладання за договору факторингу № 27 від 21 вересня 2015 року ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг як підстави для можливого висновку про набуття ТОВ Фінансова компанія «Довіра та гарантія» права вимоги за договором факторингу № 27 від 21 вересня 2015 року та переходу до неї прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення як фінансової установи, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг (факторингових послуг). Матеріали справи також не містять у собі докази наявності у ТОВ Фінансова компанія «Довіра та гарантія» як станом на дату укладання договору факторингу № 27 від 21 вересня 2015 року, так і на теперішній час ліцензії на здійснення валютних операцій щодо отримання заборгованості за кредитом та нарахування відсотків в доларах США, враховуючи те, що вимоги, викладені у позовній заяві, відображені у іноземній валюті. Відсутні належні та допустимі докази набуття ТОВ Фінансова компанія «Довіра та гарантія» права вимоги за договором факторингу №27 від 21 вересня 2015 року як правонаступника ПАТ «УкрСиббанк». Також у зв`язку з тим, що, відступивши 21 вересня 2015 року право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11369907000 від 09 липня 2008 року на користь ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», правовідносини між АТ «УкрСиббанк» та відповідачами припинились, приймаючи до уваги той факт, що АТ «УкрСиббанк» з 21 вересня 2015 року вже не є кредитором і не має будь-яких вимог до відповідачів, оскільки 21 вересня 2015 року повністю вибуло із зобов`язання, враховуючи те, що ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яка 21 вересня 2015 року набула права вимоги, протягом більш ніж п`яти років з дати виникнення права на вимогу з відповідною вимогою до відповідачів або до суду з окремим позовом не зверталась, що свідчить, про її відмову від реалізації свого права у встановленому законодавством України порядку, а також, з урахуванням загального строку позовної давності у 3 роки, втрату нею права вимоги у зв`язку зі спливом позовної давності, вважає, що строк позовної давності для звернення ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» з вимогами про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11369907000 від 09 липня 2008 року пропущений, що є окремою підставою для відмови у задоволенні клопотання.
Третьою особою ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що апеляційна скарга відповідача складається з його формальних міркувань, про відсутність у нового кредитора статусу фінансової установи, валютної ліцензії, права у представника банку укладати договір факторингу, не стосуються суті оскаржуваної ухвали про заміну позивача у справі, адже такі міркування стосуються оскарження договору факторингу, а тому розгляд відповідних доводів потребує окремого судового провадження за який потрібно відповідно сплатити судовий збір, на час розгляду справи договір факторингу є дійсним, не визнаний судом не дійсним. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Представник позивача АТ «УкрСиббанк» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення
Представник третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за відсутності представника.
Відповідно до статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що  ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом (а.с.2-4 т.1).
Предметом судового розгляду за даним позовом є стягнення заборгованості з відповідачів за кредитним договором № 11369907000 від 09 липня 2008 року (а.с.5-13 т.1).
21 вересня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу № 27 (а.с.1-4 т.5).
Згідно із п. 2.1 вказаного договору клієнт (ПАТ «УкрСиббанк») відступає фактору (ТОВ «ФК «Довіра і Гарантія»), а фактор приймає права вимог та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. 
У пункті 2.2 договору факторингу № 27 зазначено, що права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, без права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день підписання цього договору.
Відповідно до п. 4.1 договору право власності на права вимоги, які відступаються за цим договором, вважається таким, що перейшло від клієнта фактору в день підписання акту приймання-передачі права вимоги (додаток № 1.2) за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених п. 3.1.1 цього договору. Право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимог у фактора настає після виконання фактором зобов`язань, передбачених п. 3.1.1 цього договору. Акт приймання-передачі права вимоги, підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками, у формі, викладені в додатку 1.2 до цього договору, є доказом передачі прав вимоги.
Пунктом 3.1 та підпунктом 3.1.1 договору факторингу визначено, що фінансування за відступлення права вимоги надається фактором клієнту шляхом перерахування суми фінансування на рахунок, вказаний у розділі 13 цього договору, двома платежами: перший платіж сплачується фактором протягом двох банківських днів з дати підписання цього договору, у сумі, що розраховується за визначеною формулою та складає 337758,20 грн.
Як вбачається з копії меморіального ордеру № 0800629440/VP від 22 вересня 2016 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» здійснило перерахування грошових коштів на реквізитами АТ «УкрСиббанк», зазначеним у розділі 13 договору факторингу № 27, у сумі 337758,20 грн. за відступлення права вимоги, за зазначеним вище договором факторингу (а.с.10 т.5).
Згідно копії акту приймання-передачі права вимоги від 22 вересня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» передав права вимоги за кредитами ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», а останній цим приймає права вимоги за кредитами. Клієнт та фактор підтверджують, що передача права вимоги за кредитами набуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього акту приймання-передачі, як передбачено у п. 4.1 договору (а.с.9 т.5).
Згідно із копією акту приймання-передачі документації до договорів факторингу №26, №27, №28 від 21 вересня 2015 року, складеного 30 листопада 2015 року, ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» підписали цей акт про наступне: на виконання п. 6.1 вказаних договорів факторингу від 21 вересня 2015 року, укладених між клієнтом та фактором, клієнт передав, а фактор прийняв документацію, зокрема, щодо кредитного договору № 11369907000, укладеного клієнтом з ОСОБА_1 (а.с.11-12 т.5).
Задовольняючи заяву про заміну позивача правонаступником, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було надано всі належні та допустимі докази, які підтверджували перехід прав та обов`язків від первісного кредитора його правонаступнику.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Звертаючись до суду із заявою АТ «УкрСиббанк» просило замінити позивача АТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (а.с. т.4).
Частиною 1 статті 55 ЦПК України встановлено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни (частина 3 статті 656 ЦК України); дарування (частина 2 статті 718 ЦК України); факторингу (глава 73 ЦК України).
Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях  через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлене договором.
Таким чином, зважаючи на положення чинного законодавства і враховуючи, що АТ «УкрСиббанк» передало свої права вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про заміну позивача його правонаступником у даній цивільній справі.
А відтак доводи апелянта про те, що надані позивачем документи не підтверджують правонаступництво в розумінні статті 512 ЦК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 52 ЦК України підставою заміни кредитора є передання ним своїх прав іншій особі (відступлення права вимоги).
Частиною першою статті 1077 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно із частиною 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Таким чином, діюче законодавство України містить вимоги до правового статусу фактора, зокрема, останній відповідно до закону має право на здійснення факторингових операцій.
Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що фінансова установа – це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.
Фінансова послуга – це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 цього Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Відповідно до частини п`ятої статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог ЦК України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов`язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов`язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції надає інформацію за запитами юридичних осіб, надає висновки про віднесення операцій до фінансових послуг.
Статтею 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено види діяльності, на які Держфінпослуг може надавати фінансовим установам ліцензії, а саме страхової діяльності, діяльності з накопичувального пенсійного забезпечення, надання фінансових кредитів за рахунок залучення коштів та діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, заявником були подані до суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження того, що у спірних правовідносинах відбулася заміна кредитора, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення такої заяви та заміни кредитора його правонаступником.
Всі доводи апеляційної скарги зводяться до оскарження договору факторингу №27 від 21 вересня 2015 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», що є самостійним предметом позову, а твердження про те, що такий договір є недійсним без встановлення його недійсності судовим рішенням не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи. 
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового судового рішення немає.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 02 лютого 2021 року.

Судді                                                                                              І.В. Кішкіна

                                                                                                        Л.П. Никифоряк 

                                                                                                        Г.В. Новікова