Справа № 344/16152/16-ц 
Провадження № 22-ц/4808/231/21 
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                                Василишин Л.В., Пнівчук О.В.
за участю секретаря        Петріва Д.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Антоняком Т.М. 26 листопада 2020 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 1 грудня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» про зобов`язання скасувати незаконно нараховану оплату за послуги теплопостачання, заборонити їх нарахування в майбутньому та зобов`язання оформити і підписати акт про відключення квартири від мереж централізованого опалення,
в с т а н о в и в:
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» про зобов`язання скасувати незаконно нараховану оплату за послуги теплопостачання, заборонити їх нарахування в майбутньому та зобов`язання оформити і підписати акт про відключення квартири від мереж централізованого опалення.
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач проживає та є власником квартири АДРЕСА_1 .
Листом від 22 вересня 2016 року ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» позивачу було відмовлено у видачі технічних умов на відключення вказаної квартири від мереж централізованого опалення.
Зазначає, що відповідач стверджує факт відключення квартири від мереж ЦО ще до 2012 року, коли надання даних послуг у вказаному районі міста здійснювала інша організація («Івано-Франківськтеплокомуненерго»). Також у вересні 2016 року представники відповідача були присутні у квартирі позивача та підтвердили факт відключення від мереж ЦО. Разом з тим відповідач вважає, що позивач повинен погасити заборгованість за послуги ЦО.
Посилаючись на ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач вважає, що такі дії відповідача є грубим порушенням його прав, оскільки послуги ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» він не отримує, жодних угод з даною організацією чи з іншими теплопостачальними організаціями не укладав, як і не надавав їй своїх персональних даних.
Також з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог зазначає, що відповідач не має законних підстав для нарахування пені за несвоєчасно сплачені послуги у відповідності до п. 1 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», оскільки такий закон вступив в дію з 01.05.2019 року, а згідно довідки відповідача №431/2018 від 26.02.2018 року надання послуг у квартиру позивача припинено з 01.10.2017 року.
Просить ухвалити рішення, яким зобов`язати ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» скасувати незаконно нараховані оплати за послуги теплопостачання та заборонити їх нараховувати в майбутньому; зобов`язати ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» належним чином оформити та підписати акт про відключення квартири АДРЕСА_1 від мереж ЦО.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
На думку апелянта суд першої інстанції не взяв до уваги норми ЗУ «Про захист прав споживачів», на які позивач посилався у своєму позові, і який передбачає, що споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов`язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати. Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту … (ч. 2 ст. 17).
Також ст. 18 даного Закону передбачено визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, зокрема щодо встановлення жорстких обов`язків, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.
Зазначає, що факт неотримання ним послуг відповідача було встановлено в судовому процесі, а відповідач веде нечесну підприємницьку діяльність, вимагаючи оплату за ненадані послуги.
Вважає, що в порушення ст. 21 даного Закону ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» створює такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами - не надає інформації про об`єми наданих послуг (кількість теплоти, спожитої споживачем).
Просить рішення Івано-Франківського міського суду від 26 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове в частині скасування нарахованої оплати за послуги теплопостачання.
Представник ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» - адвокат Вацовська М.М. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на те, що в силу ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, відповідач до 01.10.2017 року був виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для позивача, який обслуговується від котельні по вул. Індустріальна, 34 . До 05.04.2012 року вказану котельню експлуатувало ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», яке до цього часу і надавало послуги позивачу. Із початком діяльності ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» на базі даної котельні йому ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» було передано базу споживачів, які від неї обслуговуються, а також відомості щодо відповідних житлових приміщень і їх власників. Проте відомості про відключення квартири, у якій проживає позивач, від мереж ЦО у порядку, встановленому чинним законодавством, відсутні.
Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, самовільне відключення від мереж ЦО забороняється.
На момент відключення квартири позивача від мереж ЦО питання відмови від таких послуг регулювалось Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року №4, за яким відключення споживачів від мереж централізованого опалення можливе виключно за умови відключення будинку в цілому, а не його окремих квартир. І тільки затверджений у встановленому законодавством порядку акт про відключення є підставою для припинення нарахувань за послугу. Відключення з порушенням вимог Порядку вважається самовільним та не є підставою для припинення нарахування оплати.
Посилаючись на норми ЦК України, лист Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 17.05.2016 року №7/9-5816, зазначає, що системи опалення та гарячого водопостачання будинку є спільною власністю всіх власників приміщень у багатоквартирному будинку, а тому власник окремого приміщення не має права самовільно змінювати ці системи та здійснювати відключення від мереж ЦО і гарячого водопостачання. Зазначає, що в будинку, в якому проживає позивач, більшість квартир користуються послугами з ЦО. Проте всупереч зазначеним нормам Міжвідомча комісія (Івано-Франківська міська рада) неодноразово надавала дозволи на відключення окремих приміщень (стояків, квартир) від мереж ЦО, в тому числі і квартири позивача. Відповідач провадить свою діяльність на основі приватної форми власності, а прийняття таких рішень Міжвідомчої комісії суперечить вимогам чинного законодавства і є втручанням в господарську діяльність відповідача. Тому такі дії не можуть бути підставою для припинення нарахування плати за послугу з ЦО.
Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б засвідчували факт відключення квартири позивача від мереж ЦО з дотриманням вимог чинного законодавства.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду позивач вимоги апеляційної скарги підтримав з мотивів, викладених у ній.
Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване запровадженням карантину на території області.
Беручи до уваги строки розгляду справи, визначені ч. 1 ст. 371 ЦПК України, з урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності представника відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскільки судове рішення оскаржується в частині в частині скасування нарахованої оплати за послуги теплопостачання, то відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого у іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач проживає та є власником квартири АДРЕСА_1 .
Згідно копії Акту про обстеження, складеного представниками ЖЕО-6 21.10.2010 року, комісією було виявлено, що у кімнаті та кухні квартири  АДРЕСА_1 самовільно відрізані батареї (а.с. 38).
Відповідно до копії Акту про самовільне відключення від опалення від 21.02.2012 року комісією в складі інженера теплової інспекції, заступника начальника району "Індустріальний" зафіксовано самовільне відключення приладів опалення у квартирі позивача від будинкової системи центрального опалення та гарячого водопостачання, а саме: 2 прилади обігріву та 1 гаряча вода (а.с. 37).
Листом №07/2646 від 22.09.2016 року у відповідь на заяву ОСОБА_1 щодо видачі технічних умов на відключення від мереж централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 повідомлено, що зі змісту наданих документів, а саме витягу з протоколу №1 засідання Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання від 20.05.2016 року вбачається, що Міжвідомчою комісією позивачу надано дозвіл на відключення від мереж ЦО даної квартири, яка була внесена у списки самовільного відключення квартир від мереж ЦО до 2012 року, за умови погашення заборгованості перед ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» та ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія», отримання технічних умов від виконавців послуг та надання в Департамент комунального господарства, транспорту і зв`язку довідки про відсутність заборгованості за послуги з ЦО. Поряд з цим відповідно до Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року №4, технічні умови не видаються на вже відключені мережі ЦО, а квартира АДРЕСА_1 самовільно відключена від мереж ще до 2012 року. З огляду на викладене ОСОБА_1 може звернутися до товариства щодо видачі бланку акту про відключення квартири від внутрішньобудинкової системи ЦО, який надалі необхідно буде оформити і підписати у представника ліцензійної монтажної організації та представника балансоутримувача будинку. Після чого звернутися до товариства для оформлення і підписання акту про відключення квартири від внутрішньобудинкової системи ЦО, погасити заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання (у разі її наявності) та у 10-ти денний строк подати цей акт до Комісії на затвердження. Підставою для припинення нарахувань плати за теплопостачання стане оформлений належним чином та затверджений Комісією акт про відключення квартири від внутрішньобудинкової системи ЦО (а.с. 2).
Згідно копії довідки ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» №431/2018 від 26.02.2018 року по адресі АДРЕСА_1 ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» не надає послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з 01.10.2017 року. Станом на 26.02.2018 року борг за централізоване опалення складає 7646,33 грн. (а.с. 74).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач самовільно провів відключення своєї квартири від мереж централізованого опалення, із порушенням встановленого порядку, а тому вимоги про зобов`язання скасувати нараховану оплату за послуги теплопостачання є безпідставними.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком з огляду на наступне.
За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила), централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
Згідно пункту 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил).
На час виникнення спірних правовідносин процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від цих послуг було врегульовано Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року №4.
Зокрема вказаним Порядком було установлено, що для вирішення питання відключення від мережі централізованого опалення, власник (власники) житлового будинку повинні звернутися до постійнодіючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання з письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляються протоколом. У разі незгоди заявника з відмовою спір вирішується в судовому порядку. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.
При цьому внесення змін наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року №169 до даного Порядку передбачало можливість відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води лише житлового будинку в цілому, а не його окремих приміщень.
У постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №6-170бцс15 зроблено висновок, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.
Схожих висновків дійшов Верховний Суд і в постановах від 12.12.2019 року у справі №207/3776/15-ц (провадження №61-28252св18), від 18.06.2020 року у справі №643/133/17 (провадження №61-38460св18).
Таким чином, встановивши, що порядок відключення квартири від централізованого опалення ОСОБА_1 не дотримано, житловий будинок по АДРЕСА_1 , в якому розташована належна позивачу квартира, від мереж централізованого опалення не відключений, акт про відключення квартири позивача від внутрішньобудинкової системи ЦО належним чином не оформлений та Комісією не затверджувався, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання скасувати нараховану оплату за послуги теплопостачання.
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 17.10.2019 року у справі №592/6327/17 (провадження №61-28727св18) фактичне припинення отримання позивачем послуг із централізованого опалення не свідчить про неналежне виконання відповідачем цих послуг, оскільки таке припинення відбулося внаслідок самовільного відключення позивача від мереж централізованого опалення, що заборонено законодавством України.
При цьому твердження апелянта про те, що він як споживач має право відмовитися від отримання послуг із централізованого опаленнязгідно з положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» є помилковими, оскільки нормами законодавства України не передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води окремих квартир багатоквартирних будинків з ініціативи споживача, а лише відключення багатоквартирних будинків у цілому з ініціативи споживачів.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Таким чином апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 26 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
                                                                       О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 15 березня 2021 року.