Постанова
Іменем України
 
03 березня 2021 року
 
м. Київ
 
справа № 759/9318/14-ц
 
провадження № 61-17778св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Русинчука М. М. (суддя-доповідач),
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.,  
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2018 року у складі судді  Миколаєць І. Ю. та постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня
2019 року у складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Поліщук Н. В., Соколової В. В.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 про виселення, вселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
 
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він набув у власність квартиру АДРЕСА_1 за результатами проведення прилюдних торгів по реалізації майна, які проводилися Приватним підприємством «СП «Юстиція» 14 серпня 2013 року.
 
Зазначена квартира була предметом іпотеки за договором іпотеки від 29 серпня
2006 року, укладеним між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк»).
 
15 вересня 2013 року йому видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру та проведено державну реєстрацію права власності за ним.
 
Не зважаючи на те, що він став новим власником квартири, відповідачі продовжують займати її.
 
Посилаючись на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не реагують на його вимоги про виселення в порядку вимоги статті 40 Закону України «Про іпотеку», позивач просив:
 
- виселити ОСОБА_2 зі спірної квартири;
 
- вселити його у спірну квартиру;
 
- визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - спірною квартирою.
 
Короткий зміст судових рішень суду першої, апеляційної та касаційної інстанцій
 
Справа розглядалася судами неодноразово.
 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмова у задоволенні позову мотивована тим, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 29 травня 2014 року у справі № 759/13280/13-ц визнано недійсними прилюдні торги з реалізації нерухомого майна - спірної квартири. Таким чином, підстава, на якій позивач набув у власність квартиру, перестала існувати, що унеможливлює вирішення питання про виселення відповідачів та вселення позивача у спірне житло.
 
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .
 
Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .
 
Вселено ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .
 
Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
 
Апеляційний суд вважав, що ОСОБА_2 перестала бути власником спірної квартири, а тому продовження проживання у ній порушує права нового власника - позивача, що є підставою для її виселення.
 
У липні 2015 року ОСОБА_2 подала до апеляційного суду заяву про перегляд рішення Апеляційного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року за нововиявленими обставинами.
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 листопада 2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задоволено.
 
Рішення Апеляційного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року скасовано.
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2014 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки рішенням суду визнано недійсними прилюдні торги, за результатами проведення яких позивач став новим власником квартири.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.
 
Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 листопада 2015 року залишено без змін.
 
Суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та при розгляді справи дотримався норм процесуального права.
 
У грудні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала до суду першої інстанції заяву про перегляд рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2014 року за нововиявленими обставинами.
 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада
2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задоволено.
 
Скасовано рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 жовтня
2014 року.
 
Позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Визнано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
 
Виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 .
 
Вселено ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 . 
 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Суд першої інстанції вважав нововиявленою обставиною те, що рішення Апеляційного суду міста Києва від 29 травня 2014 року у справі
№ 759/13280/13-ц, яке було підставою для відмови у задоволенні позову, скасоване постановою Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2014 року у справі № 759/13280/13-ц) визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) - трикімнатної квартири квартиру АДРЕСА_1 , результати яких оформлені протоколом проведення прилюдних торгів від 14 серпня 2013 року
№ 1-К-233-СВ-і. Визнано недійсним протокол від 14 серпня 2013 року №1-К-233-СВ-і про проведення прилюдних торгів з продажу арештованого нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , а саме квартири АДРЕСА_1 , затверджений заступником директора ПП «СП «Юстиція» О. А. Кривенком. Визнано недійсним акт старшого державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві Святецького Д. В. про реалізацію з прилюдних торгів арештованого нерухомого майна (предмету іпотеки) - квартири АДРЕСА_1 
від 27 серпня 2013 року, затверджений начальником ВДВС Святошинського РУЮ міста Києва Василевським А. М.
 
Однак рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року у справі № 759/13280/13-ц, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року, рішення Святошинського районного суду міста Києва
від 21 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві, ПП «СП «Юстиція», ОСОБА_1 , третя
особа - ПАТ «Креді Агріколь Банк», про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів та акта про реалізацію з торгів нерухомого майна.
 
Задовольняючи позов у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що проживання відповідачів у спірній квартирі порушує права позивача, як нового її власника.
 
Постановою Київського апеляційного суду міста Києва від 09 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.
 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада
2018 року  залишено без змін.
 
Апеляційний суд визнав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. 
  
Аргументи учасників справи
 
У жовтні 2019 року до Верховного Суду від ОСОБА_2 надійшла касаційна скарга, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 , зокрема зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, у зв`язку з чим була позбавлена можливості брати безпосередню участь у судовому засіданні. У свою чергу, апеляційний суд не навів мотивів відхилення чи прийняття доводів її апеляційної скарги про неналежне повідомлення судом першої інстанції про розгляд справи.
 
У листопаді 2019 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надійшов відзив, у якому вона просить касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. 
 
Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду 
 
Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
 
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України). 
 
Частиною першою статті 130 ЦПК України передбачено, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.
 
Матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення відповідача 
ОСОБА_2 про час і місце судового розгляду в суді першої інстанції. Даних про направлення та отримання повістки про судове засідання, призначене на
21 листопада 2018 року, в якому ухвалене оскаржене судове рішення, матеріали не містять. Також в матеріалах справи наявна довідка суду першої інстанції, датована 19 листопада 2019 року, про те, що абонент ОСОБА_2 не прийняла телефонограму про розгляд справи (абонент не відповів на телефонний дзвінок) (т. 2, а. с. 95).
 
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 (т. 2, а. с. 132) посилалася на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме неповідомлення про судове засідання, призначене на 21 листопада 2018 року. 
 
Проте суд апеляційної інстанції не врахував, що пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України таку обставину (неповідомлення учасника справи про дату, час і місце засідання суду) визначено як обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
 
У частині четвертій статті 411 ЦПК України (у редакції, чинній станом на
07 лютого 2020 року) визначено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржена постанова апеляційного суду постановлена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на
07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року втрачає законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Головуючий                                                                  М. М. Русинчук

 
Судді:                                                                            Н. О. Антоненко

 
І. О. Дундар

 
Є. В. Краснощоков

 
М. Ю. Тітов