Постанова
Іменем України 
 
11 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 686/17342/18
 
провадження № 61-6238 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ;
представник позивача - ОСОБА_2 ;
відповідачі: державне підприємство Міністерства оборони України «Українська дорожньо-транспортна компанія «Воєнконверс-43», ОСОБА_3 ; 
представник  ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ; представник державного підприємства Міністерства оборони України «Українська дорожньо-транспортна компанія «Воєнконверс-43» - Савченко Ярослав Васильович;
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу державного підприємства Міністерства оборони України «Українська дорожньо-транспортна компанія «Воєнконверс-43» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2018 року у складі Карплюка О. І. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Купельського А. В., Спірідонової Т. В., Ярмолюка О. І.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства Міністерства оборони України «Українська дорожньо-транспортна компанія «Воєнконверс-43» (далі - ДП МОУ «Українська дорожньо-транспортна компанія «Воєнконверс-43»), ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що 02 червня 2018 року був здійснений підпал транспортного засобу марки «Шкода Фабіа», реєстраційний номер                    НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , від якого зайнявся та згорів  належний йому транспортний засіб марки «Шкода Октавіа», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вказані транспортні засоби знаходились на стоянці                        ДП МОУ «Українська дорожньо-транспортна компанія «Воєнконверс-43»,                   з яким 01 квітня 2018 року був укладений договір, відповідно до якого останній повинен був забезпечити надання послуг та зберігання автотранспорту. Такими неправомірними діями відповідачів йому завдано також моральної шкоди.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути в солідарному порядку з ДП МОУ «Українська дорожньо-транспортна компанія «Воєнконверс-43» та ОСОБА_3 308 064 грн на відшкодування майнової шкоди та 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області                            від 19 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДП МОУ «Українська дорожньо-транспортна компанія «Воєнконверс-43» на користь ОСОБА_1 308 064 грн на відшкодування майнової шкоди та 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ДП Міністерства оборони України «Українська дорожньо-транспортна компанія «Воєнконверс-43» не вжило всіх заходів щодо зберігання транспортного засобу, власником якого є ОСОБА_1 , а тому останньому завдано майнової та моральної шкоди. Разом з тим, суду не надано суду доказів, які б вказували на вину                              ОСОБА_3 в пошкодженні транспортного засобу, належного позивачу.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 лютого 2020 року апеляційну скаргу ДП МОУ «Українська дорожньо-транспортна компанія «Воєнконверс-43» задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2018 року змінено в частині відшкодування майнової шкоди. Стягнуто з ДП МОУ «Українська дорожньо-транспортна компанія «Воєнконверс-43» на користь ОСОБА_1 274 253 грн 63 коп. на відшкодування майнової шкоди та                        2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що судом встановлено залишкову вартість пошкодженого автомобіля та позивач просив пошкоджений автомобіль залишити йому, тому рішення в цій частині слід змінити, зменшивши розмір відшкодування майнової шкоди.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У березні 2020 року ДП МОУ «Українська дорожньо-транспортна компанія «Воєнконверс-43» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                    від 04 червня 2020 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 686/17342/18 з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. 
 
У червні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули уваги на                                пункт 25 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1342,     згідно з яким оператор не несе відповідальності за збереження транспортних засобів, розміщених на майданчиках для паркування. 
Згідно з пунктом 1.1. договору про надання послуг паркування, укладеного між ОСОБА_1 та ДП МОУ «Українська дорожньо-транспортна компанія «Воєнконверс-43», останнє приймає на себе обов`язки по наданню послуг по паркування автомобіля марки «Шкода Октавіа», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 . 
Отже, дійсним предметом договору є надання послуг по паркуванню автомобіля, які підлягають регулюванню главою 63 ЦК України, а тому вважав помилковим застосування до правовідносин сторін положень Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115.            
Зазначало, що вину ДП МОУ «Українська дорожньо-транспортна компанія «Воєнконверс-43» у завданні шкоди транспортному засобу, який належить позивачу, внаслідок пожежі не доведено.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими. Відтак, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
01 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ДП МОУ «Українська дорожньо-транспортна компанія «Воєнконверс-43» укладено договір про надання послуг з паркування автотранспорту з державним номерним знаком                                НОМЕР_2 , терміном дії до 31 березня 2019 року (а. с. 12).
 
Пунктом 3.2. вказаного договору передбачено зобов`язання виконавця зберігати автотранспорт.
 
02 червня 2018 року за адресою вул. Гарнізонна, 16 у м. Хмельницький, Хмельницьким міськрайонним управлінням Головного Управління Державної служби надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області складено акт про пожежу, яким зафіксовано пошкодження транспортних засобів марки «Шкода Фабіа» державний номерний знак НОМЕР_1 та марки «Шкода Октавіа», реєстраційний номер знак НОМЕР_2 (а. с. 13).
 
З висновку експерта ОСОБА_5 від 27 липня 2018 року № 215/18 вбачається, що власнику транспортного засобу марки «Шкода Октавіа», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 заподіяно матеріальний збиток в результаті його пошкодження при пожежі на суму 308 064 грн 24 коп. (а. с. 26 звор.)
 
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року у цій справі було призначено судову пожежно-технічну експертизу для з`ясування причин загоряння транспортного засобу марки «Шкода Фабіа», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 та транспортного засобу марки «Шкода Октавіа», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .
 
Згідно з висновком судового експерта Нетяги В. А. від 24 грудня 2019 року                         № 10.8-0008:19 причина загоряння транспортного засобу марки «Шкода Фабіа», НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 є занесення сторонньою особою джерела запалювання в горюче середовище з використанням інтенсифікатора горіння (світлих нафтопродуктів).
 
Причина загоряння транспортного засобу марки «Шкода Октавіа», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності        ОСОБА_1 , є передача тепла та полум`я від автомобіля «Шкода Фабіа» під час його горіння.
 
Позивач надав висновок № 018/20 експертного автотоварознавчого дослідження залишкової вартості автомобіля після пожежі, згідно з яким вартість працездатних та ліквідних складових автомобіля Skoda Octavia Combi 1.6 TDi Scout, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , придатних для подальшої експлуатації з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ (Ез) за мінусом вартості робіт по їх демонтажу та врахуванням коефіцієнту ліквідності, складає                               33 810 грн 37 коп.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
 
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Частина перша статті 936 ЦК України визначає  договір зберігання як договір, за яким одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
 
Згідно з частиною першою статті 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі, зокрема, у випадку укладення договору між фізичною та юридичною особою.
 
Відповідно до частини першої статті 942 ЦК України зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.
 
Загальне правило відшкодування збитків, завданих замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг, визначено у частині першій статті 906 ЦК України та частині першій                          статті 950 ЦК України: збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі. Ці норми конкретизують загальні правила цивільної відповідальності, яка передбачає наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (статті 22, статті 611 ЦК України). 
 
Разом з тим для виконавця за договором послуг, який здійснює підприємницьку діяльність (частина перша статті 906 ЦК України), та для професійного зберігача (частина друга статті 950 ЦК України) законодавцем встановлена підвищена - безвинна відповідальність за порушення договору: професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. У цьому випадку звільнення виконавця від відповідальності допускається у чотирьох випадках: а) якщо втрата, пошкодження, недостача майна, переданого на зберігання, сталися внаслідок непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних за даних умов обставин; б) втрата, пошкодження, недостача майна, переданого на зберігання, сталися внаслідок властивостей речі (авто), про які зберігач не знав і неповинен був знати, приймаючи річ на зберігання; в)  втрата, пошкодження, недостача майна, переданого на зберігання, сталися внаслідок умислу або г) грубої необмеженості поклажодавця. 
 
Обов`язок доведення наявності перерахованих підстав для звільнення поклажодавця  від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання покладається на зберігача. 
 
Визначення професійного зберігача за договором зберігання як особи, яка здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (частина друга статті 936 ЦК України) та системне тлумачення норм укладеного сторонами договору зберігання вказує на те, що ДП МОУ «Українська дорожньо-транспортна компанія «Воєнконверс-43»виступає у договірних відносинах із позивачем як професійний зберігач. ДП МОУ «Українська дорожньо-транспортна компанія «Воєнконверс-43»належним чином зареєстроване як суб`єкт підприємницької діяльності, здійснює функції зберігача тривалий період часу на основі відплатних договорів.
 
Так, відповідно до пункту 3.2. договору про надання послуг з паркування автотранспорту передбачено зобов`язання виконавця зберігати автотранспорт.
 
Відповідно до статті 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.
 
Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
 
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
 
Вирішуючи спір, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли правильного висновку про те, що ДП МОУ «Українська дорожньо-транспортна компанія «Воєнконверс-43» не вжило всіх заходів щодо зберігання транспортного засобу, власником якого є ОСОБА_1 , а тому останньому завдано майнової та моральної шкоди. Вина ОСОБА_3 в пошкодженні транспортного засобу, належного позивачу, не доведена.
Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно зазначив, що судом встановлено залишкову вартість пошкодженого автомобіля, а позивач просив пошкоджений автомобіль залишити йому, тому розмір відшкодування майнової шкоди слід зменшити.
 
Такі висновки судів узгоджуються з матеріалами справи. 
 
Той факт, що пожежа відбулася від джерела запалювання занесеного ззовні невідомими особами, не свідчить про відсутність вини відповідача в заподіянні шкоди позивачу, оскільки відповідач як власник автостоянки є гарантом схоронності транспортних засобів, прийнятих на зберігання, і має вживати всіх необхідних заходів для забезпечення схоронності транспортних засобів.
 
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах:                       від 13 червня 2018 року у справі № 428/3319/15-ц (провадження № 61-10434св18), від 20 червня 2018 року у справі № 750/11649/15-ц (провадження № 61-5004св18), 21 лютого 2019 року у справі № 761/15405/17 (провадження № 61-14950св18), від 04 березня 2020 року у справі № 332/3380/18 (провадження № 61-15451св19). 
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Установивши відсутність обставин, за яких позивач як професійний зберігач звільняється від відповідальності за пошкодження прийнятого на зберігання автомобіля, суди дійшли правильного висновку про покладання на відповідача обов`язку з відшкодування позивачу майнової шкоди.
 
Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу державного підприємства Міністерства оборони України «Українська дорожньо-транспортна компанія «Воєнконверс-43» залишити без задоволення.
 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2018 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 лютого                     2020 року залишити без змін. 
 
Поновити виконання постанови Хмельницького апеляційного суду                            від 26 лютого 2020 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             О. М. Осіян
 
                                                                                                                  О. В. Білоконь
 
                                                                                                                  Н. Ю. Сакара