УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/3361/17 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І. 
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Миніч Т.І., Галацевич О.М.,

за участю секретаря                Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі  цивільну справу    №296/3361/17 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди за  апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2020 року, постановлену під головуванням судді Драча Ю.І. в м. Житомирі,
в с т а н о в и в :
       У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 21 118 грн на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної відповідачем внаслідок залиття квартири. 
       Ухвалою Корольовсьокого районного суду м. Житомира від 30 листопада 2020 року позовну  заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.        
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, оскільки судові повістки направлялися на адресу, за якою вона не проживає.
У відзиві представник відповідача зазначає, що суд першої інстанції на законних підставах у відповідності до ст.257 ЦПК України залишив позов ОСОБА_1 без розгляду.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
        Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив із того, що 30.06.2020, 01.10.2020 та 30.11.2020 позивач та її представник в судові засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи позивач була належно повідомлена, про причини неявки суд не повідомила.
Проте такий висновок суду першої інстанції є помилковим.
       Основними засадами судочинства, відповідно до ч.1 ст.129 Конституції України, визначено, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, встановлено, що кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право осби бути заслуханою в суді. 
Відповідно до ч.1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. 
Згідно з частинами третьою та п`ятою ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.
Судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення повертається до суду (зміст частин першої та другої ст.130 ЦПК України).
Судова повістка, адресована позивачу ОСОБА_1 , про виклик у судове засідання, призначене на 30 червня 2020 року, не була вручена останній (а.с.105-107). Причина повернення суду судової повістки наступна: « Інші причини».
Чергове судове засідання було призначено на 01 жовтня 2020 року.
Судова повістка, адресована позивачу ОСОБА_1 , про виклик у судове засідання, призначене на 01 жовтня 2020 року була їй вручена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с.111).
Відомості про отримання повістки на ім`я  ОСОБА_1 про розгляд справи 30 листопада 2020 року в матеріалах справи відсутні.
Тобто, ОСОБА_3 не була належним чином повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції 30 листопада 2020 року.
Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи(TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 була належним чином двічі повідомлена про час та місце розгляду справи суперечить матеріалам справи.
      Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України не ґрунтується на матеріалах справи й вимогах закону.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про скасування оскарженої ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Повний текст постанови складено 02 лютого 2021 року.

Головуючий 

Судді