Постанова  
Іменем України
24 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 369/14089/17
провадження № 61-15029ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,  
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 , 
треті особи: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей Черкаської міської ради,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Аваєвою Наталією Валеріївною, на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року у складі колегії суддів:                Нежура В. А., Коцюрба О. П., Сержанюк А. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на їх утримання.
У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми шляхом визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області                                     від 08 липня 2019 року первісний позов задоволено частково. Зустрічний позов задоволено.
Постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року рішення районного суду змінено в частині стягнення аліментів.
Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення
10 липня 2020 року представником ОСОБА_1 - адвокатом                  Аваєвою Н. В. до Київського апеляційного суду подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі. Заявниця просила вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених нею за результатами розгляду апеляційної скарги та з урахуванням прийнятого судом рішення. Вказує, що обраховані судові витрати, які понесені ОСОБА_1 у зв`язку з подачею та розглядом апеляційної скарги, а саме: 1 057,20 грн - сума сплати судового збору, 8 000 грн - витрати на правову допомогу адвоката.
Заява мотивована тим, що під час апеляційної стадії розгляду справи                ОСОБА_1 понесла витрати на сплату судового збору та на правову допомогу, яка була надана адвокатом на підставі договору про надання правової допомоги № 07/04 від 04.07.2019. 
Короткий зміст оскаржуваної ухвали апеляційного суду
Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої від її імені адвокатом              Аваєвою Н. В., про ухвалення додаткової постанови про відшкодування судових витрат у справі відмовлено.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявником не були документально підтверджені витрати на правничу (правову) допомогу, не надавався розрахунок таких витрат, а в апеляційному суді, в порушення частини восьмої статті 141 ЦПК України, під час розгляду справи до закінчення судових дебатів у справі не було зроблено заяву про надання відповідних доказів після ухвалення судового рішення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката              Аваєвої Н. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанцій та передати справу до апеляційного суду для продовження розгляду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга, зокрема, мотивована тим, що докази сплати судового збору містились у матеріалах справи.
Доводи інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі.
29 жовтня 2020 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2019 року первісний позов задоволено частково. Зустрічний позов задоволено.
Постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року рішення районного суду змінено в частині розміру стягнення аліментів. 
10 липня 2020 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката           Аваєвої Н. В. засобами поштового зв`язку подала до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі та просила вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених нею під час розгляду апеляційної скарги.
17 грудня 2019 року до матеріалів справи долучена квитанція № 69151 від 12 грудня 2019 року про сплату ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1 057,20 грн. за подання апеляційної скарги на рішення у справі № 369/14089/17 (том 2, а.с. 134). 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
У частинах першій, третій статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
 
Таким чином, додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у частині першій статті 270 ЦПК України підстав.
 
Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
 
У справі, яка переглядається, встановлено, що при ухваленні 02 липня 2020 року постанови про апеляційний перегляд справи апеляційний суд питання про судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, не вирішив.
10 липня 2020 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката           Аваєвої Н. В. в порядку, передбаченому частиною першою статті 270 ЦПК України, засобами поштового зв`язку подала до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі та просила вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених нею за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відмовляючи ухвалою від 09 вересня 2020 року у задоволенні вказаної заяви, апеляційний суд послався на те, що на час розгляду судом питання про можливість ухвалення додаткового рішення докази понесення таких витрат в матеріалах справи відсутні, а в судовому засіданні до закінчення судових дебатів у відповідності до частини восьмої статті 141 ЦПК України відповідна сторона заяв про надання відповідних доказів після ухвалення рішення суду не робила.
З такими висновками суду апеляційної інстанції у повному обсязі погодитись не можливо з наступних підстав.
Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
 
У відповідності до частини першої, пункту третього частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
В абзацах першому, другому частини восьмої статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
 
Установлено, що заявником до апеляційної скарги додано квитанцію                             № 69151 від 12 грудня 2019 року про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057,20 грн.                        
 
Вказана квитанція 17 грудня 2019 року долучена до матеріалів справи і, відповідно, на час ухвалення апеляційним судом судового рішення за результатами апеляційного перегляду справи зазначений платіжний документ знаходився в матеріалах справи.
 
За таких обставин апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що заявник не надав жодних належних доказів на підтвердження вимог заяви про прийняття додаткової постанови.
 
З огляду на зазначене, колегія суддів Верховного Суду вважає доводи касаційної скарги обґрунтованими та достатніми для скасування ухвали апеляційного суду.
 
Відповідно до частин четвертої, шостої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. 
 
За таких обставин, ураховуючи, що ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з порушення норм процесуального права, Верховний Суд зробив висновок, , що наявні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий  розгляд.
 
Керуючись статтями 400, 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Аваєвою Наталією Валеріївною, задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року скасувати, справу за заявою про ухвалення додаткового рішення направити до суду апеляційної інстанції для нового розгляду. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
Судді:                                                                                               В. С. Жданова 
А. Ю. Зайцев                    
Є. В. Коротенко 
В. М. Коротун