ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/994/20  Номер провадження 22-ц/814/509/21	Головуючий у 1-й інстанції Харченко  В. Ф.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М., 
за участю секретаря судового засідання Ряднини І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2020 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначений) у справі за позовом ОСОБА_1 до Семенівської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд  
     
    В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, просила визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 3.2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель КСП «Колос» Степанівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0168473 від 22.12.1996 року, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Путивль Сумської області.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_4 шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті.
ОСОБА_4 заповітом від 27.03.2002 року заповіла, зокрема, земельний і майновий пай своєму сину ОСОБА_3 , який проживав по АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_3 прийняв усю спадщину після ОСОБА_4 однак сам помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Спадкоємцями ОСОБА_3 є його дружина (позивач) і дочка ОСОБА_5 , яка відмовилася від спадщини.
Нотаріус 10.09.2020 року відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ПЛ №0168473 від 22.12.1996, оскільки оригінал вказаного сертифіката втрачено.

Заочним рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що висновки суду є помилковими, оскільки земельна частка пай знаходиться на території Семенівської сільської ради, отже саме ця територіальна громада зобов`язана подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою відповідно до ст.1277 ЦК України.

Правом подачі відзиву відповідач не скористався.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 

Як вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який був зареєстрований і проживав у с. Степанівка Семенівського району Полтавської області (а.с.7,8).
За життя ОСОБА_2 на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) запис № 214 серія ПЛ №0168473 від 22.12.1996 року, належала земельна ділянка площею 3,2 умовних кадастрових гектарів (а.с.9). 
Спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 була його дружина ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину шляхом спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але за життя не оформила своїх спадкових прав (а.с.22-23).
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , яка проживала без реєстрації у АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_3 , онукою ОСОБА_5 та правнуком ОСОБА_6 (а.с.17,18)
За життя ОСОБА_4 27.03.2003 року складено заповіт, посвідчений секретарем Степанівської сільської ради Семенівського району Полтавської області Сап`ян Р.М. за №46, у якому земельний та майновий пай, грошові заощадження, на які за законом матиме право, заповіла своєму сину – ОСОБА_3 , а жилий будинок – ОСОБА_7 (а.с.19).
Факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження останнього (а.с.24).
Спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 став її син ОСОБА_3 , який вважається таким, що прийняв спадщину, шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але за життя не оформив своїх спадкових прав (а.с.24).
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 (а.с.20).
На час смерті ОСОБА_3 проживав разом з дружиною ОСОБА_1 за адресою: м. Путивль Сумської області (а.с.21).
Факт подружніх відносин між позивачем та померлим ОСОБА_3 , підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу від 01.02.1952 актовий запис №3 (а.с.25).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається із земельної частки (паю), розташованої на території Степанівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, яка належить йому на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) серія ПЛ №0168473 від 22.12.1996 площею 3,2 в умовних кадастрових гектарах.
10 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Путивльського районного нотаріального округу Пустовойтова І.В. з метою оформлення вказаної земельної частки (паю), належної ОСОБА_2 , як спадкового майна, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, вказано на не надання оригіналу сертифіката про право на земельну частку (пай), рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом, про що ухвалено нотаріусом відповідну постанову від 10.09.2020 №152/02-31 (а.с. 28).
Листом Відділу у Семенівському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 06.07.2020 № 479/115-20 (а.с.9) повідомлено:
- згідно технічної документації по паюванню земель, переданих у колективну власність КСП «Колос» Семенівського району Полтавської області, відповідно до «Списку пенсіонерів КСП «Колос» Семенівського району» ОСОБА_2 у даному списку значиться під № 24;
- згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по бувшому КСП «Колос» Степанівської сільської ради Семенівського району Полтавської області обліковується сертифікат на право на земельну частку (пай) запис №214 серія ПЛ №0168473 від 22.12.1996 на ім`я ОСОБА_2 , площа земельної частки (паю) складає 3,2 умовних кадастрових гектарів. Відомості щодо видачі Державного акта на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_2 у відділі відсутні;
- нормативно грошова оцінка земельної частки (паю) по бувшому КСП «Колос» Степанівської сільської ради Семенівського району Полтавської області 91851,17 грн., середні розміри – 28703,49 грн, середній розмір земельної частки (паю) становить – 3,2 га. (а.с.9)
Згідно листа виконавчого комітету Семенівської селищної ради Полтавської області від 23.04.2020 №112, ОСОБА_2 дійсно значився у списку членів колишнього КСП «Колос» під №457 (а.с.10,11 -17).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довела своє право на спадкування, у т.ч. за спірним сертифікатом ПЛ № 0168473 від 22.12.1996 року, однак позивачем позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки сама заявниця вказує на "ланцюг" спадкодавців від ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Степанівка Семенівського району Полтавської області, до ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Путивль Сумської області і місцем відкриття спадщини останнього у "ланцюзі" спадкодавців є м. Путивль Сумської області, тобто Територіальна громада міста Путивль в особі відповідного органу місцевого самоврядування має бути відповідачем чи співвідповідачем у справі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року).
З 01 січня 2019 року набули чинності зміни до ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» щодо використання нерозподілених та невитребуваних земельних ділянок і земельних часток (паїв). Закон дає визначення що таке нерозподілена земельна ділянка та що є невитребуваною земельною часткою (паєм):
-нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю);
-невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).
Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження.
Законом встановлено граничний термін оформлення права власності на земельну ділянку власником невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцем.
У разі якщо до 01 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним. За позовом власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцю у разі пропуску строку для оформлення права власності на земельну ділянку з поважної причини суд може визначити додатковий строк, достатній для такого оформлення. У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель).
Протягом 7 років з дня державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку, сформовану з невитребуваної земельної частки (паю), забороняється передача її у приватну власність (крім передачі її власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцям).
З наведеного слідує, що саме та територіальна громада, на території якої знаходяться землі, щодо яких видані сертифікати про право на земельну частку (пай), є зобов`язаною за вимогою про визнання права на земельну частку (пай), у тому числі і в порядку спадкування. 
Оскільки сертифікатом ПЛ № 0168473 від 22.12.1996 року підтверджено право на земельну частку (пай), яка знаходиться на території Степанівської селищної ради Семенівського району Полтавської області, то саме Семенівська селищна об`єднана територіальна громада (створена 25.10.2015 року) в особі Семенівської селищної ради є органом, якому може бути передано відумерла спадщина, а отже саме вона на цей час має до спадкового майна власний інтерес та є належним відповідачем у справі.
Щодо суті заявлених вимог, а саме про наявність у позивача права на спадкування, то слід погодитися з доводами позовної заяви і висновком суду першої інстанції.
Наявними у справі доказами підтверджено, що позивачка на час смерті свого чоловіка ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) була зареєстрована і проживала разом з ним, отже відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину. 
ОСОБА_3 , чоловік позивачки, успадкував право на спірну земельну частку (пай) на підставі заповіту, складеного його матір`ю – ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ), яка у свою чергу відповідно до ст.548, ст.549 ЦК УРСР успадкувала право на земельну частку (пай) після смерті свого чоловіка – ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Зважаючи на встановлене, висновок суду першої інстанції щодо неналежного відповідача є помилковим, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. 
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , подаючи позовну заяву, до суду сплатила 918 грн. 60 коп. судового збору (а.с.4), подаючи апеляційну скаргу сплатила 1378,50 грн (а.с.54)
Позовні вимоги та апеляційну скаргу задоволено в повному обсязі.
Таким чином, ОСОБА_1 має право на стягнення з Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області 918,60 + 1378,50 = 2 297,1 грн. судового збору.
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд 
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення  Семенівського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2020 року скасувати, ухваливши нове судове рішення по суті заявлених вимог.

Позов ОСОБА_1 до Семенівської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 3.2 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель КСП «Колос» Степанівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0168473 від 22.12.1996 року, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Путивль Сумської області.

Стягнути з Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області (код ЄДРПОУ: 22538295, юридична адреса: вул. незалежності 44а, смт. Семенівка, Полтавська область) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) - 2 297 грн. 10 коп. витрат зі сплати судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття. 

Повний текст постанови виготовлено 22 лютого 2021 року

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош 

В.М.Триголов