ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2021 року                                                                         Справа №903/709/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І.Ю. ,  суддя Савченко Г.І. 

при секретарі судового засідання - Єфімчук А.І.

за участю представників:
відповідача - Якименко З.С., ордер серія ВЛ №000.063351 від 08.12.2020 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглеторфзбагачення" на рішення Господарського суду Волинської області від 01.12.2020 р. у справі №903/709/20 (суддя Дем`як В.М., повний текст рішення складено 02.12.2020 р.)

за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця"
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглеторфзбагачення"

про стягнення 296033,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 01.12.2020 р. позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглеторфзбагачення" задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача  291 496,77грн. заборгованості в т.ч.: 33 011,27грн. пені, та 258 485,50 грн. штрафу та 4372,44 грн. витрат по сплаті судового збору. 

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити позивачу в позові. 
Апелянт вважає оскаржуване рішення необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права. На думку скаржника судом першої інстанції неправильно установлено обставини, які мають значення для справи.
Апелянт посилається на те, що із доданого знімку екрана неможливо встановити, яка саме рознарядка була у вкладенні і чи була вона там взагалі. Суд першої інстанції не врахував позицію відповідача, що дане повідомлення не є належним доказом відправлення рознарядки №ПК-7914. За словами позивача, рознарядка була відправлена із адреси ІНФОРМАЦІЯ_2. До матеріалів позовної заяви позивачем не додано відомості про повноваження начальника відділу ОСОБА_1 і про те, що ОСОБА_1 перебуває в трудових відносинах з позивачем. Лист направлено на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 Із договору або інших документів не вбачається, що це офіційна електронна адреса відповідача, на котру сторони узгодили направлення рознарядки за договором. 
Суд першої інстанції не досліджував, що в графі "кому" зазначається " ОСОБА_2 ". Якщо в пошуковий запит в Інтернеті внести адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , то знаходимо "ФОП ОСОБА_3 ". В доданому знімку екрана персонального комп`ютера ОСОБА_1 відсутні будь-які супровідні дані, відсутні будь-які посилання на номер рознарядки, яка відправляється. Водночас у відомостях про учасника процедури закупівлі №UA-2019-07-19-000685-с - Товариства, розміщених на сайті за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/. вказана інша адреса електронної пошти відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3. 
Апелянт зазначає, що до позовної заяви додано копію рознарядки без належного підтвердження її отримання відповідачем.
Враховуючи викладене, апелянт вважає, що докази надані позивачем в обґрунтування позовних вимог не є належними доказами в розумінні с. 73, 76 ГПК України, оскільки у договорі не було зазначено офіційної електронної адреси на направлення рознарядки в електронному вигляді на адресу відповідача та визначено особу, що уповноважена на прийняття таких заявок, а роздруківки з електронної адреси не підтверджують отримання рознарядки відповідачем.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 р. апеляційну скаргу ТзОВ "Вуглеторфзбагачення" на рішення господарського суду Волинської області від 01.12.2020 р. у справі № 903/709/20 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути недоліки, а саме подати до Північно-західного апеляційного господарського суду докази доплати судового збору в сумі 102,10 грн. та докази надіслання копії апеляційної скарги АТ "Українська залізниця". Попереджено ТзОВ "Вуглеторфзбагачення", що у випадку не усунення у встановлений термін недоліків, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТзОВ "Вуглеторфзбагачення" на рішення господарського суду Волинської області від 01.12.2020 р. у справі № 903/709/20. Розгляд апеляційної скарги призначено на 08.02.2021 р. об 10:30год.
26.01.2021 р. від ТзОВ "Вуглеторфзбагачення" надійшло клопотання, в якому просить провести судове засідання у даній справі в режимі відеоконференції, та доручити забезпечення проведення відеоконференції Нововолинському міському суду Волинської області.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2021 р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглеторфзбагачення" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 903/709/20 задоволено, доручено Нововолинському міському суду Волинської області забезпечити проведення судового засідання  08.02.2021 р. об 10:30 год. в режимі відеоконференції.

В судове засідання 08.02.2021 з`явився представник відповідача, позивач не забезпечив участь в судовому засіданні уповноваженого представника, відзив на апеляційну скаргу не надав.
Сторони про час та дату судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується долученими до матеріалів справи рекомендованими повідомленнями.
За приписами ч.ч.1-3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні 08.02.2021 представник відповідача апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та додані до неї документи, перевірила правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05.09.2019 за результатами проведення процедури закупівлі відкритих торгів відповідно до вимог  Закону України "Про публічні закупівлі" від 25.12.2015 №922-VIII оголошення №UA-2019-07-25-000685-с від 25.07.2019 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" акціонерного товариства "Українська залізниця" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вуглеторфзбагачення" (постачальник) укладено договір про закупівлю № УЗ/ЦЛ-19660/Ю (а.с. 5-13).
Відповідно до умов договору постачальник зобов`язується у 2019 році поставити виробничим підрозділам замовника предмет закупівлі: код ДК 021:2015 - 09110000-3 Тверде паливо (вугілля кам`яне марки ДГ (13-100) в найменуванні, кількості та за ціною, які зазначені у специфікації (додаток №1) до цього договору, яка є його невід`ємною частиною, де замовник та кінцевий отримувач товару приймають товар та оформлюють відповідні документи, а замовник зобов`язується здійснити оплату в строк та на умовах, визначені цим договором (п. 1.1 договору). Постачальник здійснює поставку товару відповідно до рознарядки замовника на умовах DDP "Поставка зі сплатою мита"(місце поставки згідно специфікації), ІНКОТЕРМС (Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати (редакція 2010 року) в пункти призначення за адресами, які зазначені в Додатку №2 до цього Договору (місце поставки) (п. 4.1 договору). 
Товар згідно цього договору постачається партіями протягом дії цього договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника та кінцевого отримувача товару до прийому товару. Зі сторони замовника рознарядка підписується з урахуванням вимог статуту Замовника щонайменше двома такими уповноваженими особами: керівник (особа, що виконує його обов`язки) філії "Пасажирська компанія" АТ "Укрзалізниця"; заступник керівника (особа, що виконує його обов`язки) філії "Пасажирська компанія" АТ "Укрзалізниця" або заступники керівника (особи, що виконують їх обов`язки) філії "Пасажирська компанія АТ "Укрзалізниця". Рознарядка направляється постачальнику замовником за допомогою інтерактивного способу зв`язку (на електронну пошту) та/або загальним поштовим зв`язком (поштове відправлення) та/або нарочно. Після отримання рознарядки Постачальник повинен протягом доби направити Замовнику за допомогою інтерактивного способу зв`язку (на електронну пошту) та/або загальним поштовим зв`язком (поштове відправлення) та/або нарочно повідомлення про отримання рознарядки (п. 4.2 договору). 
Кожна партія товару постачається протягом 30 календарних днів з дати направлення рознарядки замовником постачальнику, якщо інше не вказано у рознарядці (п. 4.3 договору).
Приймання-передача товару за цим договором оформлюється видатковою накладною постачальника та/або актом приймання-передачі товару (в двох екземплярах) (п. 5.5 договору). 
Датою виконання постачальником зобов`язань щодо поставки товару вважається дата надходження товару у відповідній кількості та якості, згідно із рознарядкою замовника на територію кінцевого отримувача товару (п. 5.7 договору). 
Загальна вартість цього договору складає: 3 692 650,00 грн. без ПДВ (п. 6.2 договору).  Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки та на умовах, що передбачені договором (п. 8.5.1 договору). 
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019 року, а в частині оплати гарантійних зобов`язань - до повного виконання їх сторонами (п. 12.1 договору). 
З дати укладення договору попередні переговори та листування втрачають силу (п. 14.2 договору).
Специфікацією №1 сторони погодили загальну вартість поставки - 3 692 650,00 грн. (а.с. 14), а додатком  №2 місця поставки предмету закупівлі (товару) (а.с. 15).
Відповідно до п. 4.2 договору 10.09.2019 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 (Е - mail) відповідачу відправлено рознарядку №ПК-7/914 на відвантаження вугілля кам`яного для побутових потреб марки ДГ (13-100), згідно  якої для проведення вхідного контролю вугілля всю партію (900 т.) отримує  Львівська залізниця
- Виробничий підрозділ Ужгородська пасажирська вагонна дільниця філії "Пасажирська компанія" AT "Укрзалізниця" 120 т.;
- Виробничий підрозділ пасажирське вагонне депо Чернівці філії "Пасажирська компанія" AT "Укрзалізниця" - 120 т.; 
- Виробничий підрозділ пасажирське  вагонне депо Чернівці (м. Івано-Франківськ) філії "Пасажирська компанія" AT "Укрзалізниця" - 60 т.; 
- Виробничий підрозділ пасажирське вагонне депо Ковель філії "Пасажирська компанія" AT "Укрзалізниця" - 60 т.; 
Виробничий підрозділ пасажирське вагонне депо Ковель (смт. Луків (пральня) філії "Пасажирська компанія" AT "Укрзалізниця" - 120 т." (а.с. 22).
На підтвердження направлення 10.09.2019 письмової рознарядки відповідачу за допомогою інтерактивного способу зв`язку (на електронну пошту) позивач долучив роздруківку знімка екрана персонального комп`ютера заступника начальника відділу забезпечення виробництва філії "Пасажирська компанія" AT "Укрзалізниця" ОСОБА_1 відправлених листів з електронної пошти (а.с. 23).
Згідно п. 4.3 договору 30 денний строк (календарні дні), протягом якого відповідач був зобов`язаний поставити продукцію, закінчується  09.10.2019.
13.09.2019, 01.10.2019 та 09.10.2019 відповідач здійснив часткову поставку товару - вугілля кам`яне марки ДГ 13-100 на суми 2 036    788,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №302, №303, №318, №319, №331 (а.с. 24 - 28). Всього своєчасно поставлено товару на суму 2 036    788 грн. 00 коп. 
В подальшому 01.10.2019, 08.10.2019, 18.10.2019, 25.11.2019, тобто після спливу 30-ти денного строку, відповідач здійснив поставку товару на суму 1 591 726,50 грн., що підтверджується видатковими накладними №60 від 25.10.2019,  №63 від 31.10.2019, №81 від 08.11.2019, №72 від 09.11.2019, №93 від 15.11.2019.(а.с. 29-33).
Позивач на адресу відповідача надіслав претензію №1 від 08.01.2020 року №ПК-7/15 з додатками, в якій посилаючись на грубе порушення відповідачем зобов`язання за договором УЗ/ЦЛ-19660/Ю вимагав сплатити пеню в розмірі 349 338 грн. протягом строку визначеного чинним законодавством України (а.с.35-37). 
Вказану претензію відповідач отримав 21.01.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 38). 
Однак, відповідач вимоги у вказаній претензії не виконав.
Враховуючи вищевикладене, вважаючи, що відповідачем було порушено договірні зобов`язання та здійснено поставку товару з простроченням строку, позивачем здійснено нарахування пені в сумі  349 338 грн.
28.09.2020 Позивач - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглеторфзбагачення" про стягнення 296 033,56 грн., з них: 37 548,06 грн. пені, 258 485,50 грн. штрафу.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем договору про закупівлю №УЗ/ЦЛ-19660/Ю від 05.09.2019 щодо своєчасної поставки товару.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 02.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 

Рішенням Господарського суду Волинської області від 01.12.2020 позов задоволено частково, Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглеторфзбагачення" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" акціонерного товариства "Українська залізниця"33 011,27 грн пені та 258485,50 грн. штрафу  2 102 грн. 00 коп. грн витрат по сплаті судового збору, а всього 68  865 грн. 75 коп.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач, підписуючи договір, взяв на себе зобов`язання поставити та передати у власність позивача продукцію - тверде паливо (вугілля кам`яне марки ДГ (13-100) протягом терміну дії договору, однак відповідач зобов`язання з поставки товару у визначені договором строки не виконав.
У зв`язку із порушенням строків поставки відповідно до п. 9.3 договору позивач просить стягнути з відповідача 37 548,06 грн. пені за період  з 11.10.2019 по 14.11.2019. та штрафу  в сумі 258    485,50 грн. (3 692 650 грн.*7%).
Перевіривши розрахунок заборгованості за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" в частині нарахування пені в сумі 37 548,06 грн. за період  з 11.10.2019 по 14.11.2019 , суд дійшов висновку, що пеня  в частині 33 011,27 грн. є підставною та  підлягає до задоволення.
У стягненні нарахованих 4 536,79 грн. - пені слід відмовити, як безпідставно заявленій
Перевіривши розрахунок  штрафу в сумі 258 485,50 грн. за період з 11.10.2019 по 14.11.2019 судом встановлено, що зазначений  розрахунок  є арифметично правильним та підлягає до стягнення на підставі п. 9.3 договору.

Однак, колегією суддів встановлено, що вищезазначені висновки Господарського суду Волинської області не є такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у поданому відповідачем до суду першої інстанції відзиві, відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, вказуючи, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглеторфзбагачення" не виникло зобов`язань з поставки товару на виконання умов договору про закупівлю №УЗ/ЦЛ-19660/Ю від 05.09.2019, оскільки, відповідно до п. 4.2. договору товар постачається партіями протягом терміну дії цього договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки замовника. Водночас, відповідач вказував, що рознарядки заявника отримана ним не була, у зв`язку з чим підстави для стягнення штрафних санкцій відсутні.
Так, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України  встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналізуючи зміст укладеного між сторонами договору №УЗ/ЦЛ-19660/Ю від 22.08.2019 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.
Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.
Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та   інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо    виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Положеннями частини 2 статті 193 Господарського кодексу України  встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно  до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2       ст. 712 ЦК України).
В пункті 4.2. договору сторони погодили, що товар згідно цього договору постачається партіями протягом терміну дії цього договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника та кінцевого отримувача товару до прийому товару.
Зі сторони замовника рознарядка підписується з урахуванням вимог статуту замовника щонайменше двома такими уповноваженими особами: 
- керівник (особа, що виконує його обов`язки) філії "Пасажирська компанія" "Укрзалізниця"; 
- заступник керівника (особа, що виконує його обов`язки) філії "Пасажирська компанія" AT "Укрзалізниця", або заступники керівника (особи, що виконують їх обов`язки) філії "Пасажирська компанія" AT "Укрзалізниця".
Рознарядка направляється постачальнику замовником за допомогою інтерактивного способу зв`язку (на електронну пошту) та/або загальним поштовим зв`язком (поштове відправлення) та/або нарочно. Після отримання рознарядки постачальник повинен протягом доби направити замовнику за допомогою інтерактивного способу зв`язку (на електронну пошту) та/або загальним поштовим зв`язком (поштове відправлення) та/або нарочно повідомлення про отримання рознарядки.
Замовник не несе відповідальності за ненадання рознарядок та/або надання не в повному обсязі, якщо це є наслідком зміни планів постачання та фінансування замовника.
За необхідності, рознарядка може бути відкоригована замовником, не пізніше, ніж за 15 (п`ятнадцять) робочих днів до кінцевого терміну поставки партії товару, про що обов`язково повідомляється постачальник, шляхом направлення листа за допомогою інтерактивного способу зв`язку (на електронну пошту) та/або загальним поштовим зв`язком (поштове відправлення) та/або нарочно з обов`язковою відміткою про отримання.
Як вбачається з матеріалів справи 10.09.2019 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 (Е - mail) було відправлено рознарядку №ПК-7/914 з додатком (а.с. 21 - 22). 
Підтвердженням направлення письмової рознарядки за допомогою інтерактивного способу зв`язку (на електронну пошту) є паперова копія електронного доказу, а саме, роздруківка знімку екрану персонального комп`ютера заступника начальника відділу забезпечення виробництва філії "Пасажирська компанія" AT "Укрзалізниця" ОСОБА_1 відправлених листів з електронної пошти (а.с. 23).
Відповідно п. 4.3. договору кожна партія товару постачається протягом 30 календарних днів з дати направлення рознарядки замовником постачальнику, якщо інше не зазначено у рознарядці. Матеріальні витрати, що виникли при поверненні товару, який не був письмово заявлений замовником у рознарядці, покладаються на постачальника.
Тобто, позивач зазначав, що оскільки рознарядка на електронну адресу відповідача була надіслана 10.09.2019, то починаючи з 11.09.2019 почався перебіг 30 денного строку протягом якого відповідач був зобов`язаний поставити продукцію. Відповідно 10.10.2019 - кінцевий строк поставки.
Позивач стверджував, що відповідачем було здійснено поставку товару з пропуском 30 денного строку, як це передбачено в п. 4.3. договору.
Однак у матеріалах справи міститься копія рознарядки  №ПК-7/914 від 10.09.2019, яка, як зазначав позивач, була направлена залізницею на електронну пошту ТОВ "Вуглеторфзбагачення" ІНФОРМАЦІЯ_1, на підтвердження чого позивач надав скріншот з екрану комп`ютера заступника начальника відділу забезпечення виробництва філії "Пасажирська компанія" AT "Укрзалізниця" ОСОБА_1 із зазначенням електронної пошти останнього ІНФОРМАЦІЯ_2, з якої була відправлена рознарядка.
Приписами ст. 96 Господарського процесуального кодексу України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.
Колегія суддів зазначає, що наданий позивачем скріншот (знімок з екрану комп`ютера) з огляду на положення статті 96 Господарського процесуального кодексу України є електронним доказом інформації в електронному (цифровому) вигляді, яка містить дані про обставини справи, які подаються суду на електронних пристроях, водночас, процесуальні норми дозволяють подання таких доказів у паперових копіях, засвідчених у передбачений законодавством спосіб, проте, обов`язком сторони, яка подає ці докази у паперовому вигляді, є доведення існування цих доказів в електронній формі.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Згідно ст. 1 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.
Частина 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначає, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Положеннями ч. 1, 2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" передбачено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки має відповідати положенням Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг". 
Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 28.12.2019 року у справі №922/788/19, від 24.09.2019 року у справі №922/1151/18.
Однак, з наявного у матеріалах справи скріншоту екрану позивача не вбачається, що відправлений ним електронний лист містив електронний підпис ОСОБА_1 , що є обов`язковим реквізитом електронного документа відповідно до вимог закону.
Окрім того, наданий позивачем скріншот не свідчить, що з електронної пошти заступника начальника відділу забезпечення виробництва філії "Пасажирська компанія" ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2) 10.10.2019 року, відповідачу була направлена саме рознарядка№ПК-7/914 від 10.09.2019 із конкретними відомостями про товар, який мав бути поставлений відповідачем.
Окремо слід зазначити щодо електронної пошти відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1, на яку позивачем була направлена рознарядка про поставку товару.
Колегією суддів встановлено, що сторонами у договорі №УЗ/ЦЛ-19660/Ю від 05.09.2019 року, адреса електронної пошти відповідача, на яку позивач мав відправляти рознарядки про поставку товару на виконання положень пункту 4.2 цього правочину, не була погоджена. 
Разом з тим, з інформації з відкритих джерел - з Офіційного майданчика електронної системи публічних закупівель України ProZorro за інтернет посиланням -  https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2019-07-19-000685-c встановлено, що електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 не є офіційною електронною адресою ТОВ "Вуглеторфзбагачення" для прийняття заявок про поставку товару, оскільки, здійснюючи подачу тендерної пропозиції для участі у публічній закупівлі № UA-2019-07-19-000685-c (за результатами якої був укладений договір № УЗ/ЦЛ-19660/Ю від 05.09.2019 року), ТОВ "Вуглеторфзбагачення" надало відомості про себе, як учасника закупівлі, де електронною поштою останнього визначена ІНФОРМАЦІЯ_3. 
Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що контактна електронна пошта Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглеторфзбагачення" ІНФОРМАЦІЯ_1 не міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 56 - 61).
Положеннями ст. 11 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу.
Якщо попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження.
У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом.
Якщо автор і адресат у письмовій формі попередньо не домовилися про інше, електронний документ вважається відправленим автором та одержаним адресатом за їх місцезнаходженням (для фізичних осіб - місцем проживання), у тому числі якщо інформаційна, телекомунікаційна, інформаційно-телекомунікаційна система, за допомогою якої одержано документ, знаходиться в іншому місці. Місцезнаходження (місце проживання) сторін визначається відповідно до законодавства.
Приписами ст. 79 Господарського процесуального кодексу визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено з посиланням на вірогідні засоби доказування погодження сторонами можливості направлення рознарядки замовнику за допомогою інтерактивного способу зв`язку (на електронну пошту), а саме, на - ІНФОРМАЦІЯ_1.
За змістом положень ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частинами 1 та 3 ст. 180 Господарського кодексу України    встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1  ст. 230 ГК України).
Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено, а судом першої інстанції у свою чергу не встановлено, обставин, з якими положеннями погодженого сторонами договору пов`язують виникнення у відповідача обов`язку на постачання товару, а саме, початку перебігу строку - 30 календарних днів з дати направлення рознарядки замовником постачальнику.
Відтак, позивачем не доведено підстав, а саме прострочення виконання зобов`язання з поставки товару, з якими останній пов`язує можливість задоволення позову та стягнення з відповідача пені в сумі 37 548,06 грн., та штрафу 258 485,50 грн. у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції визнає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія А, №303-А, п.29).

Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 86 ГПК України).
Відповідно до п. 4 част. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вище викладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 01.12.2020 р. у справі №903/709/20 прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглеторфзбагачення" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Волинської області від 01.12.2020 р. у справі №903/709/20 скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України     судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.          
У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог та задоволенням апеляційної скарги, судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви  у розмірі 4 440,50 грн. покладаються на позивача. В свою чергу, судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 6 558,66 грн. підлягають стягненню з Акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглеторфзбагачення".

Керуючись ст.ст.269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглеторфзбагачення" на рішення Господарського суду Волинської області від 01.12.2020 р. у справі №903/709/20 задоволити.
2. Рішення Господарського суду Волинської області від 01.12.2020 р. у справі №903/709/20 скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким:
"Відмовити Акціонерному товариству "Укрзалізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця" у задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглеторфзбагачення" про стягнення 37 548,06 грн. пені, та 258 485,50 грн. штрафу.".
3. Стягнути з Акціонерного товариства "Укрзалізниця" (вул. Тверська, буд.5, м.Київ, 03680, код ЄДРПОУ 40075815) в особі філії "Пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Симона Петлюри, 21А, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 41022900) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглеторфзбагачення" (вул.Шахтарська, буд.43, м. Нововолинськ, Волинська область, 45400, код ЄДРПОУ 21748702) 6 558,66 грн. судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
4. Видачу судового наказу доручити Господарському суду Волинської області.
5. Справу №903/709/20 повернути  до Господарського суду Волинської області.
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "11" лютого 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Демидюк О.О. 

Суддя                                                                                              Павлюк І.Ю.  

Суддя                                                                                              Савченко Г.І.