КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
  Єдиний унікальний номер справи:755/17704/19       Головуючий у суді першої інстанції:Яровенко Н.О.
  Номер провадження: 22-ц/824/3660/2020                     Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 листопада 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Сержанюка А.С.
при секретарі - Перебитюку А.М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про видачу дубліката виконавчого документа, - 
 
ВСТАНОВИВ:
 
В Дніпровський районний суд міста Києва звернувся ОСОБА_1 із заявою про видачу дубліката виконавчого документа. 
Свої вимоги мотивував тим, що Дніпровським районним судом міста Києва у справі    № 2-1161/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, 26 червня 2010 року ухвалено судове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 14 849,01 грн. та 270 грн. судових витрат.
Державним виконавцем відділу державної виконавчої Дніпровського районного управління юстиції м. Київ (далі - Дніпровський РВ ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ВДВС) 11 січня                 2013 року відкрито виконавче провадження ВП № 35958492 про примусове виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня                2010 року на підставі виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом міста Києва № 2-1161 від 14 липня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 15 119, 01 грн. 
Заявник зазначив, що при зверненні, 31 жовтня 2019 року у Дніпровський РВ ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві він дізнався, що виконавче провадження закінчено та йому, як стягувачу, повернуто виконавчий лист, якого він не отримував. 
Крім цього, ним до ВДВС  були подані заяви в яких він просив надати йому інформацію про місце знаходження виконавчого провадження та виконавчого листа, на які відповіді так і не були надані. Також, йому було повідомлено, що виконавець, який відкрив виконавче провадження більше не працює та де справа вони не знають. 
За таких обставин, ОСОБА_1 просив суд задовольнити його заяву про видачу дубліката виконавчого листа. 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада               2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість ухвали, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року скасувати, постановити нове судове рішення про задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа.
Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від учасників справи не надійшло.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним ж рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Постановлюючи ухвалу про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа, Дніпровський районний суд міста Києва виходив з того, що закінчився строк на його пред`явлення до виконання.
Апеляційний суд погоджується з такими висновком суду першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 26 червня 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва у справі № 2-1161/10 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,ухвалено судове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14 849,01 грн. матеріальної шкоди та 270 грн. судових витрат.
На виконання рішення суду,14 липня 2010 року, ОСОБА_1 , за його заявою було видано виконавчий лист. 
Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва від 11 січня 2013 року відкрито виконавче провадження № 35958492.
В зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, 28 квітня 2014 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві винесено постанову № 35958492 про повернення виконавчого документа стягувачу в якій вказано, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений на виконання в строк до 28 квітня 2015 року.
Викладене підтверджується долученими до матеріалів справи постановами державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, Витягом з Автоматизованої системи виконавчого провадження, Інформацією про виконавче провадження з яких вбачається, що виконавче провадження № 35958492 завершено. Виконавчий документ повернуто стягувачу.
За правилами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.
Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
За приписами п. 1ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що   видаються   судами.
Відповідно до вимог п. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлювалися строки здійснення виконавчого провадження якими передбачено, що державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішень немайнового характеру - у двомісячний строк.
Згідно ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 вересня 1999 року № 606-XIV, в редакції 2014 року,  строк пред`явлення виконавчого документу до виконання через органи Державної виконавчої служби встановлювався один рік.
Таким чином, заявник, як стягувач мав можливість протягом встановленого законом строку використовувати права надані законом, контролювати процес стягнення, робити відповідні запити та інше.
Пасивна позиція стягувача, а саме те, що ним не були вжиті заходи щодо контролю за виконанням судового рішення вказують на те, що ним не приймалося активних дій по реалізації своїх прав, встановлених законом. 
Пунктом 31 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня            2019 року, провадження № 14-308 цс19 по справі № 2-836/11  визначено, що приписи підпункту 19.4 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення» ГПК України та підпункту 17.4 пункту 1 розділу XII «Перехідні положення ЦПК України не суперечать приписам частини шостої статті 433 ЦПК України, частини першої статті 329 ГПК України. Зазначені приписи перехідних положень вказаних кодексів не забороняють суду одночасно розглянути та вирішити поставлені у заяві стягувача питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дубліката такого документа у разі його втрати або розглянути питання про видачу дубліката втраченого виконавчого документа після того, як суд поновив строк для пред`явлення цього документа до виконання.
Пункти 44-47 вказаної постанови вказують на те, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII).
У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ч. 1 ст. 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у ч. 1 ст. 329 ГПК України).
Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у пп. 19.4 п. 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України).
Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.
Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
З огляду на наведене, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, на момент звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа закінчився.
Аналізуючи вище наведене, апеляційний суд вважає, що Дніпровський районний суд міста Києва прийшов до правильного висновку, що заява    ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про видачу дубліката виконавчого документа не підлягає задоволенню у зв`язку із закінченням строку на його пред`явлення до виконання.
Так як висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний               суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада                 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

 
Головуючий:                                                                        О.П. Коцюрба

Судді:                                                                                   І.М. Білич

         А.С. Сержанюк