ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2021 року                                                                             Справа № 903/380/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Демидюк О.О. ,  суддя Павлюк І.Ю. 
секретар судового засідання Соколовська О.В.
за участю представників сторін:
позивача - не з`явився
відповідача - не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" на рішення господарського суду Волинської області від 21 жовтня 2020 року у справі №903/380/20 (повний текст складено 02 листопада 2020 року, суддя Якушева І.О.)
за позовом Комунального підприємства "Одесміськелектротранс"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс"
про визнання недійсними додаткових угод до договору №Т-ОМТС-П/2017/159 від 15 лютого 2017 року, стягнення 290 150 грн.

ВСТАНОВИВ:
          Рішенням господарського суду Волинської області від 21 жовтня 2020 року у справі №903/380/20 повністю задоволено позов Комунального підприємства "Одесміськелектротранс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" про визнання недійсними додаткових угод до договору №Т-ОМТС-П/2017/159 від 15 лютого 2017 року та стягнення 290150 грн. Визнано недійсними додаткові угоди №1 від 15.02.2017р., №2 від 25.04.2017р., укладені до договору №Т-ОМТС-П/2017/159 від 15.02.2017р. між Комунальним підприємством "Одесміськелектротранс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс". Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" на користь Комунального підприємства  "Одесміськелектротранс" 209 150 грн.; 8556 грн. 25 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.
          Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 21 жовтня 2020 року у справі №903/380/20 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.  
          Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги скаржник зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам даної справи; є таким, що підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення - про відмову в позові. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що спірні угоди укладені в умовах зростання цін на ринку. Звертає увагу, що ні в Законі України "Про публічні закупівлі", ні в листі-роз`ясненні Мінекономрозвитку України "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" №3302-06/34307-06 від 27.10.2016р. не передбачено, що коливання цін на ринку товару має відбуватися після укладення договору. Судом першої інстанції неправильно застосовано положення п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", що є підставою для скасування оскаржуваного рішення згідно із п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України. Скаржник зазначає, що чинним законодавством не регламентовано та не визначено, якими саме документами може підтверджуватися коливання ціни товару на ринку, не визначено ані їх форму, ані зміст. Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що судом досліджено лише цінову довідку Одеської регіональної торгово-промислової палати №Our ref. СИО-с №000074 від 15.02.2017р. в якій зазначено ціни на нафтопродукти станом на 03.02.2017р., та не враховано цінову довідку Одеської регіональної торгово-промислової палати №Our ref. СИО-с №000074-1 від 15.02.2017р., в якій зазначено ціни на нафтопродукти станом на 14.02.2017р. Зазначені цінові довідки, містять інформацію щодо ціни на товар на 03.02.2017р. та на 14.02.2017р., а отже з аналізу наявної в них інформації можна прослідкувати динаміку цін та встановити факт наявності коливання ціни на нафтопродукти з моменту реєстрації конкурсної пропозиції до моменту укладення додаткової угоди №1 від 15.02.2017р.           Вважає, що цінові довідки Одеської регіональної торгово-промислової палати №Our ref. СИО- с №000074 від 15.02.2017р., №Our ref. СИО-с №000074-1 від 15.02.2017р. та №Our ref. СИО-с №000193 від 24.04.2017р. свідчать про зміну цін на ринку палива у бік збільшення та вважаються належним документальним підтвердженням такого коливання за відсутності нормативних вимог до форм та способів такого підтвердження. Крім того, ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" не забороняє вносити зміни до істотних умов договору в частині зміни (збільшення, зменшення) кількості товару, що є предметом договору. Враховуючи, що відсутні підстави для визнання недійсними додаткових угод, то й відсутні підстави для стягнення з відповідача коштів на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України. Крім того, судом першої не розглянуте клопотання ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" про застосування позовної давності.
          Ухвалою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 30.11.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" на рішення господарського суду Волинської області від 21 жовтня 2020 року у справі №903/380/20, розгляд апеляційної скарги призначено на 12.01.2021р.
Ухвалою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 12.01.2021р. розгляд скарги відкладено на 26.01.2021р.
11.01.2021р. на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.
11.01.2021р. на адресу суду від відповідача надійшла відповідь на відзив, в якій відповідач просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в позові відмовити.
25.01.2021р. на адресу суд від позивача надійшла заява про розгляд справи за вдсутності представника позивача.
25.01.2021р. на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про слухання справи без представника відповідача.
Представники сторін в судове засідання 26.01.2021р. не з`явилися. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином у відповідності до Гаазької конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, відповідності до вимог статті 269 ГПК України.
Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає адоволенню.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
17.01.2017р. Комунальне підприємство “Одесміськелектротранс” на веб-порталі публічних закупівель «PROZZORO» розмістило оголошення про намір здійснити закупівлю дизельного палива та бензину А-92 обсягом 163 500 л та 24 500 л відповідно, та розмістило  тендерну документацію з вимогами до учасників та предмету закупівлі (ідентифікатор закупівлі UA-2017-01-17-00287-a). 
          У відкритих торгах взяли участь два учасника, які надіслали наступні тендерні пропозиції: ТОВ “Нафтотрейд Ресурс”, остаточна цінова пропозиція 3 797 720,00 грн з ПДВ; ТОВ «ТЕХОЙЛ РІТЕЙЛ», остаточна цінова пропозиція 3 864 600,00 грн з ПДВ.
          Відповідно до протоколу засідання тендерного комітету від 03.02.2017 року №4 переможцем торгів визнано ТОВ “Нафтотрейд Ресурс”.
          За результатами відкритих торгів 15.02.2017 року укладено договір № Т-ОМТС-П/2017/159 на поставку бензину А-92 об`ємом 25 500 літрів за ціною 21,94 гривень та дизельного пального об`ємом 163 500 літрів за ціною 19,94 гривень. Сума цього договору складає 3 797 720,00 грн., в тому числі ПДВ 632 953,33 грн.
          У подальшому відповідач заявив про неможливість поставки нафтопродуктів за вказаною ціною у зв`язку з коливанням ціни на внутрішньому ринку України.
          На підтвердження цього факту відповідач надав довідку Одеської регіональної палати від 15.02.2017 року, в якій вказано, що роздрібна ціна складає: бензин А-92 - 22,40-22,50 грн. за один літр, дизельне пальне - 20,9-21,00 грн. за один літр.
          У позовній заяві позивач зазначає, що у зв`язку з виробничою необхідністю в отриманні бензину та дизельного палива він був вимушений укласти до договору на  поставку бензину додаткові угоди.
          Відповідно до додаткової угоди №1 до договору про закупівлю товарів № Т-ОМТС- 12017/159 були внесені зміни щодо кількості та вартості товару.
          Вартість бензину А-92 збільшена з до 23,54 грн. за один літр, при цьому зменшено об`єм поставки до 22 834,7495 літрів.
          Вартість дизельного пального збільшена  до 21,54 грн. за один літр, при цьому зменшено об`єм поставки до 151 355 літрів.
           25.04.2017 року було укладено додаткову угоду №2 до договору №Т-ОМТС-П/2017/159 від 15.02.2017. 
          Відповідно до додаткової угоди №2 вартість бензину А-92 збільшилась до 23,54 гривень за один літр, а об`єм зменшився до 22 834,7495 літрів.
          Вартість дизельного палива збільшилась до 22,04 гривень за один літр, а об`єм зменшився до 24 789,7187 літрів.
          Як зазначає позивач, вказані зміни до ціни внесені на підставі довідки Одеської регіональної торгово-промислової палати від 24.04.2017 року за ініціативою відповідача. 
          Суд першої інстанції дійшов висновку, що додаткові угоди №1 від 15.02.2017р., №2 від 25.04.2017р. укладені без документального підтвердження підвищення цін з моменту укладення основного договору до моменту виникнення необхідності у внесенні змін, що порушує приписи ст. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України  "Про публічні закупівлі", та призвело до суттєвого зменшення обсягів пального, що планувалося закупити, а тому вимога позивача про визнання недійсними цих додаткових угод обґрунтована і підлягає до задоволення.
Однак, з такими доводами та висновками місцевого господарського суду колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.
Предметом спору у даній справі є вимога про правомірність укладення Додаткових угод від 15.02.2017р. та 25.04.2017р. /а.с. 14, 17/ про закупівлю товарів до договору №Т-ОМТС-П2017/159.
Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Як зазначалося вище, за результатами відкритих торгів 15.02.2017р. між Комунальним підприємством “Одесміськелектротранс” та Товариством з обмеженою відповідальність "Нафтотрейд Ресурс" укладено договір №Т-ОМТС-П/2017/159 на поставку бензину А-92 та дизельного пального.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлює Закон України "Про публічні закупівлі", метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Положеннями статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.
Частиною першою статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Статтею 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
За приписами частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.
Отже, Законом України "Про публічні закупівлі" встановлено імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватись виключно у випадках, визначених статтею 36 Закону України "Про публічні закупівлі".
В Листі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 №3302-06/34307-06 "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" роз`яснено, що згідно з пунктом 2 частини 4 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. При цьому, норма пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону поширюється на договори про закупівлю, у разі якщо предметом закупівлі є товар. Разом з тим, виходячи зі змісту частини першої статті 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов. Таким чином, у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Ураховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору, сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу. Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.
Крім того, колегія суддів зазначає, що п. 10.4 Договору №Т-ОМТС-П/2017/159 від 15.02.2017р. передбачено, що зміни, доповнення додатки до даного договору, його пролонгація або дострокове розірвання будуть дійсні при умові, якщо вони здійснені в письмовій формі і підписані уповноваженими на це представниками обох сторін. Додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані сторонами.
Істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зміни ціни за одиницю товару не більше, ніж на 10 % у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі  (п.п. 2 п. 10.9 договору). 
Отже, зміна ціни за одиницю товару, що встановлена у договорі за наслідками публічних закупівель, може змінюватися не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку. При цьому, оцінюючи зазначену стороною договору підставу для зміни ціни - коливання ціни на ринку - суд повинен виходити з того, що існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинно бути доведено належними та допустимими доказами та такі коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін (постанова Верховного Суду від 02.12.2020р. у справі №913/368/19).
Як слідує з позовної заяви однією з підстав недійсності додаткових угод позивач вказує те, що останні укладені на підставі довідок Одеської регіональної торгово-промислової палати, які фактично не містять підтвердження коливань вартості бензину А-92 та дизпалива, а тому є неналежним документальним обґрунтуванням зростання цін на вказаний товар.
Торгово-промислові палати створюються з метою сприяння розвиткові народного господарства та національної економіки, її інтеграції у світову господарську систему, формуванню сучасних промислової, фінансової і торговельної інфраструктур, створенню сприятливих умов для підприємницької діяльності, всебічному розвиткові усіх видів підприємництва, не заборонених законодавством України, науково-технічних і торговельних зв`язків між українськими підприємцями та підприємцями зарубіжних країн (ст. 3 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні").
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислові палати мають право, зокрема, проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість.
Разом з тим слід зазначити, що оскільки законодавством у сфері публічних закупівель конкретну особу, наділену повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку, не визначено, то виходячи з норм чинного законодавства, до суб`єктів надання такої інформації можна віднести, зокрема, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ №442 від 10.09.2014р. "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; Торгово-промислову палату України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації.
Методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України.
Верховний Суд в постанові від 29.03.2019р. №826/6926/17 зазначив, що вимогами чинного законодавства не передбачено якими саме документами має бути підтверджено коливання цін на товари, а отже і посилання на те, що такими документами мають бути виключно документи видані Держкомстатам України є безпідставними. Довідки Дніпропетровської торгово-промислової палати та ДП "Держзовнішінформ", які є повноважними органами, що мають право, зокрема здійснювати моніторинг цін та визначати вартість товару, містять інформацію щодо ціни на певні нафтопродукти та паливно-мастильні матеріали на певну дату, а отже з аналізу наявної в них інформації та ціни за одиницю продукції визначеної у договорах можна прослідкувати динаміку цін, а отже встановити її рух у бік збільшення чи зменшення та встановити факт наявності коливання ціни. Таким чином суди попередніх інстанцій правильно вважали, що вказані довідки містили необхідну інформацію щодо коливання цін та могли бути підставою для укладення додаткових угод до договорів щодо збільшення ціни товару.
Як вбачається із матеріалів справи, при укладенні Договору №Т-ОМТС-П/2017/159 від 15.02.2017р. сторонами узгоджено наступні об`єми та вартість товару, що поставлявся: бензин А-92 в кількості 24500 літрів за ціною 21,94 грн. за одиницю товару, дизельне паливо в кількості 163500 літрів за ціною 19,94 грн. за одиницю товару (загальна вартість пропозиції становить 3 797 720,00), що підтверджується підписаною сторонами додатковою угодою №1 від 21.12.2017р., яка в судовому порядку недійсною не визнавалася та сторонами не оспорюється.
Підставою для укладання Додаткової угоди №1, стала довідка Одеської регіональної торгово-промислової палати №Our ref. СИО-с №000074 від 15.02.2017р., в якій зазначено, що роздрібна ціна на АЗС за один літр, станом на 03.02.2017р., становить: бензин А-92 - 22,40 - 22,50 грн, дизельне паливо - 20,9-21 грн. А також довідка  Одеської регіональної торгово-промислової палати №Our ref. СИО-с №000074-1 від 15.02.2017р., в якій зазначено, що роздрібна ціна на АЗС за один літр, станом на 14.02.2017р., становить: бензин А-92 - 25,39 - 25,99 грн, дизельне паливо - 23,59 - 23,99 грн.
Отже, в період з 03.02.2017р. до 14.02.2017р. відбувалося коливання ціни палива у бік збільшення: ціна на бензин А-92 зросла з 22,40 грн до 25,99 грн за один літр, ціна на дизельне паливо зросла з 20,90 грн до 23,99 грн.
Підставою для укладання Додаткової угоди №2, стала довідка Одеської регіональної торгово-промислової палати № Our ref. СИО-с №000193 від 24.04.2017р., в якій зазначено, що роздрібна ціна на АЗС за один літр, станом на 24.04.2017р., становить: бензин А-92 - 25,97-25,99 грн, дизельне паливо - 24,49 грн.
Отже, в період з 14.02.2017р. до 24.04.2017р. відбувалося коливання ціни палива у бік збільшення: ціна на дизельне паливо зросла з 23,99 грн до 24,49 грн.
Таким чином, інформація, яка наявна в довідках Одеської торгово-промислової палати,  підтверджує саме динаміку і коливання цін в бік збільшення на нафтопродукти, оскільки вказані цінові довідки містять інформацію щодо ціни на товар на дату визначену в довідках (а саме станом на дату проведення власне відкритих торгів - 03.02.2017р., станом на 14.02.2017р., станом на 24.04.2017р.), містять вказівку щодо двох показників, які порівнюються, та свідчать про зміну цін на ринку палива у бік збільшення, а з аналізу наявної в них інформації можна прослідкувати динаміку цін та встановити факт наявності коливання ціни на нафтопродукти з моменту проведення відкритих торгів до моменту укладення додаткових угод, а відтак у сукупності з аналізом початкової вартості вважаються належним документальним підтвердженням такого коливання за відсутності нормативних вимог до форм та способів такого підтвердження.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що Верховний Суд в постанові від 23.01.2020р. №907/788/18 звернув увагу на ту обставину, що Законом України "Про публічні закупівлі" не передбачено ані переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, ані форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку коливання ціни такого товару на ринку і таке коливання повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим, відповідати запропонованим змінам.
Крім того, позивачем викладена в довідках інформація не спростована, доказів на підтвердження того, що коливання цін в бік збільшення на нафтопродукти в період укладення оспорюваних додаткових угод не мали місця суду не надав, натомість докази на підтвердження протилежних обставин містяться в матеріалах справи, про що зазначено вище.
Таким чином, цінові довідки є належними доказами, які підтверджують факт коливання цін на нафтопродукти в сторону збільшення, колегія суддів вважає, що у сторін були підстави для укладення додаткових угод згідно із п.п. 10.4, 10.9 договору та п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі".
Колегія суддів зазначає, що з моменту проведення відкритих торгів - 03.02.2017р. і до моменту укладення Договору №Т-ОМТС-П/2017/159 - 15.02.2017р. підтверджено зміну цін на ринку палива та факт наявності коливання ціни у бік збільшення. 
Вказане коливання ціни призвело до укладення додаткової угоди №1 від 15.02.2017р., тобто укладення договору та додаткової угоди в той самий день є обґрунтованим та не суперечить статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі".
Крім того, як вбачається із додаткових угод ціна за одиницю товару за договором  №Т-ОМТС-П/2017/159 збільшувалась не більше ніж на 10 відсотків з урахуванням попередніх змін, внесених до договору, крім того зазначені зміни не призвели до збільшення суми, визначеної у договорі, чим підтверджено, що спірні додаткові угоди укладені з дотриманням положень п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" та листа-роз`яснення Мінекономрозвитку України "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" №3302-06/34307-06 від 27.10.2016р. та положень укладеного між сторонами договору, з огляду на що відсутні правові підстави для визнання їх недійсними.
Також не можуть бути підставою для визнання додаткових угод недійсними посилання позивача на те, що КП "Одесміськелектротранс" змушений був укласти спірні додаткові угоди до договору у зв`язку з виробничою необхідністю в отриманні нафтопродуктів.
Частиною першою статті 233 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.
Отже, для визнання недійсним правочину за статтею 233 ЦК України необхідно довести сукупність таких умов: укладення правочину стороною саме під впливом тяжкої для неї обставини, за відсутності якої, вона б ніколи не погодилась на його укладення; укладення правочину на вкрай невигідних для сторони умовах, яка повинна бути очевидною для особи яка вчиняє правочин; конструктивним елементом такого правочину є недобросовісна поведінка контрагент, вина якого полягає в тому, що він розуміє, наскільки на невигідних для особи умовах вчиняється правочин, але йде на це свідомо і навмисно з наміром отримати від цього власну вигоду, чи вигоду для інших осіб. 
Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції про те, що оспорювані додаткові угоди укладено під впливом тяжких для нього обставин, а саме лише посилання на термінову необхідність товару у виробничій діяльності підприємтсва не може бути визнано судом такою обставиною.
Крім того, слід також зазначити, що пропозиція постачальника про зміну (збільшення) ціни не є обов`язковою для покупця. При підписанні оспорюваних додаткових угод до договору сторони були вільними в їх укладенні та визначенні їх умов.
Враховуючи те, що правові підстави визнання недійсними додаткових угод №1 від 15.02.2017р. та №2 від 25.04.2017р. відсутні, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів в сумі 290 150,00 грн на підставі ст. 1212 ЦК України.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача щодо залишення поза увагою суду першої інстанції клопотання про застосування строку позовної давності.
Як вбачається із матеріалів справи, 21.10.2020р. в господарський суд Волинської області надійшло клопотання про застосування строку позовної давності (вх. №01-57/6665/20), про що свідчить штамп суду першої інстанції. При цьому, на штампі проставлено час отримання вказаного клопотання судом - 14:14 год.
Відповідно до п. 13 розділу 2 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, яка затверджена наказом Державної судової адміністрації №814 від 20.08.2019р., процесуальні документи, що надійшли напередодні розгляду справи або в день розгляду справи після їх реєстрації в АСДС із зазначенням дати і часу отримання цих документів, негайно передаються суддям, в провадженні яких знаходяться вказані справи, із зазначенням в АСДС дати і часу передачі та отримання цих документів.
Як вбачається із протоколу судового засідання від 21.10.2020р. /а.с.95/, судове засідання розпочалося о 10:45 год., а завершилося об 10:55 год.
Таким чином, на момент розгляду позовної заяви 21.10.2020р. судом першої інстанції клопотання про застосування строку позовної давності (вх. №01-57/6665/20) не було отримано, а надійшло вже після закінчення судового засідання та винесення рішення у даній справі. Тобто, місцевий господарський суд не міг розглянути вказане клопотання.
Згідно із п. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності (ст. 13 ГПК України).
Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Верховний Суд у справі №904/2357/20 зауважив, що тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене та зважаючи на те, що позивачем не надано належних доказів та достатніх обґрунтувань, які слугували б підставою для визнання додаткових угод №№ 1-2 до договору №Т-ОМТС-П/2017/159 від 15.02.2017р., що укладені між КП "Одесміськелектротранс" та ТОВ "Нафтотрейд Ресурс", недійсними, та як наслідок стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів в сумі 290 150,00 грн, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 21.10.2020р. прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки, викладені в ньому, не відповідають обставинам справи.
З огляду на це, апеляційну скаргу відповідача слід задоволити, а рішення Господарського суду Волинської області - скасувати, прийнявши нове рішення, яким в позові відмовити.
При цьому, судові витрати, передбачені ст. 123 ГПК України, у відповідності до вимог ст. 129 ГПК України покладаються на позивача. 
Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                                     
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс"  задоволити. 
2. Рішення господарського суду Волинської області від 21 жовтня 2020 року у справі №903/380/20 скасувати. Прийняти нове рішення.  
"В позові відмовити."
3. Стягнути з Комунального підприємства "Одесміськелектротранс" (вул. Водопровідна, 1, м. Одеса, 65007, код ЄДРПОУ 03328497) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" (вул. Кременецька, 38, м. Луцьк, 43010, код ЄДРПОУ 33680859) 12834,37 судового збору за рогляд апеляційної скарги.
4. Місцевому господарському суду видати відповідний наказ.
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
6. Справу №903/380/20 повернути до господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "28" січня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Савченко Г.І. 

Суддя                                                                                              Демидюк О.О.  

Суддя                                                                                              Павлюк І.Ю.