ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року	Львів	Справа № 380/5927/20 пров. № А/857/13258/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді:                               Гуляка В.В. 
суддів:                                                    Довгополова О.М., Ільчишин Н.В. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну Міністерства оборони України,
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року (суддя – Лунь З.І., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення – м.Львів, дата складання повного тексту – не зазначена), 
в адміністративній справі №380/5927/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

                                                          встановив: 

У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Міністерства оборони України, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати п.7 рішення Міністерства оборони України в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги як інваліду III групи з 20.08.2019 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.11.2019 №147; 2) зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду III групи з 20.08.2019 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 “Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві”, ст.21-4 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” та ст.ст. 16, 16-3 Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. 
Відповідач Міністерство оборони України позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити повністю. 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Львівський обласний військовий комісаріат. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано п.7 рішення Міністерства оборони України в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги як інваліду III групи з 20.08.2019 внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.11.2019 №147. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду III групи з 20.08.2019 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 “Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві”, ст.21-4 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” та ст.ст. 16, 16-3 Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 23.09.2020 року не погодився відповідач Міністерство оборони України та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду винесене з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків обставинам справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржене рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що оскаржене рішення МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, оформлене Протоколом засідання Комісії, прийняте в порядку, спосіб та в межах наданих законом повноважень, а відтак правові підстави для його скасування відсутні. Зазначає апелянт, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що МОУ відмовлено позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з підстав того, що первинну групу інвалідності встановлено позивачу понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Також зазначає скаржник, що при розгляді справи за даним позовом до компетенції суду не належить право приймати рішення про зобов`язання Міністерство оборони України вчинити дії щодо призначення та виплати такої одноразової грошової допомоги. Звертає увагу на те, що одноразова грошова допомога призначається розпорядником коштів (Міністерством оборони України), а виплачується безпосередньо уповноваженим органом (Львівськім ТЦКСП) з дотриманням процедури та на умовах, установлених Порядком №975 та Наказом МОУ №530. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 23.09.2020 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити, з врахуванням наступного. 

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції м.Слов`янськ Донецької області та є учасником бойових дій, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 №427 від 20.08.2014 р. та посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с. 8, 15). 
Згідно довідки Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 20.08.2014р. №427, під час виконання обов`язків військової служби ОСОБА_1 11.05.2014 року під час виконання бойового завдання в ході АТО на блокпосту під м.Слов`янськ Донецької області отримав термічний опік. 
15.10.2015 року Львівською обласною медико-соціальною експертизою №3 позивачу встановлено 10% втрати працездатності без встановлення інвалідності, що підтверджується довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №001813 (а.с. 11). 
10.09.2019 року ОСОБА_1 встановлено первинно третю групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №311664 від 10.09.2019 року (а.с. 13). 
Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманою травмою, поранення пов`язане із захистом Батьківщини. На вказане звернення Львівський ОВК листом від 14.02.2020 року за №1512 повідомив ОСОБА_1 , що комісія МОУ дійшла висновку про відмову йому в призначені одноразової грошової допомоги. До вказаного листа додано копію витягу з протоколу засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.11.2019 року №147 (а.с. 10). 
Відповідно до п.7 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.11.2019 року №147, затвердженого Міністром оборони України 13.11.2019 року, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що заявнику групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності (а.с. 10-зв.). 
Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом. 

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції визнав за позивачем право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю ІІІ групи, яка настала внаслідок травми (контузії), пов`язаної із захистом Батьківщини з 20.08.2019, відповідно до Порядку №975 та статей 16, 16-3 Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, вважаючи, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, діяв всупереч норм чинного законодавства України, не вірно застосувавши нормативно-правові акти, що регулюють підстави, порядок і розмір виплати вказаної допомоги, та не дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.2 КАС України. 
Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного. 

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Відповідно до ч.1 ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Згідно п.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. 
Відповідно до п.4 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. 
Статтею 16-2 цього Закону визначено розміри одноразової грошової допомоги, де зокрема, передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону). 
Відповідно до частин 2, 3 ст.16-3 цього Закону, у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства. 
Частиною 4 статті 16-3 Закону передбачено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється (пункт 4 статті 16-3 із змінами згідно із Законом №1774-VIII від 06.12.2016). 
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві – резервістами (ч.6 ст.16-3 Закону). 
Пункт 9 статті 16-3 цього Закону встановлює, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. 
На виконання даної норми Закону прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі – Порядок №975). 
Відповідно до абз.3 п.3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. 
Аналіз зазначених норм, дає підстави зробити висновок про те, що виплата одноразової грошової допомоги з підстав встановлення інвалідності та/або встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності не є самостійними та окремими підставами для виплати одноразової грошової допомоги, оскільки визначальним для встановлення права на виплату такої допомоги є не ступінь тяжкості ушкодження здоров`я, а рішення органу МСЕК про наявність такого ушкодження (яке викликало втрату працездатності або встановлення групи інвалідності). 
Згідно встановлених у цій справі обставин у зіставленні з обґрунтуванням позовних вимог дають суду підстави для висновку про те, що звернення із цим позовом до суду зумовлене незгодою позивача з відмовою у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю, що первинно встановлена та є окремим випадком, який дає право на виплату окремого виду одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням групи інвалідності. 
Таким чином, дослідженню підлягає питанням у справі щодо правильності застосування до спірних правовідносин абз.2 п.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 15 жовтня 2015 року первинно встановлено 10% втрати працездатності, у зв`язку з чим позивачеві було виплачено 9646 грн.. 
Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною комісією серії 12ААБ №311664 позивачу 20.08.2019 року встановлено III групу інвалідності. 
З огляду на положення абз.3 п.3 Порядку №975, до спірних відносин застосовується законодавство, що діяло станом на 20.08.2019 року, тобто станом на час розгляду і вирішення питання щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги на підставі довідки МСЕК серії 12ААБ №311664 від 20.08.2019 року про встановлення III групи інвалідності. 
Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII, який набрав чинності з 01.01.2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. 
Положення пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014 року. 
Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюються". 
Обидві ці норми пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (абз. 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності. 
Тобто, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. 
Правовідносини щодо первинного встановлення втрати працездатності ОСОБА_1 виникли після набрання чинності зазначеним Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до позивача. 
З дня первинного встановлення втрати працездатності 10% (15.10.2015р.) до дня встановлення III групи інвалідності (20.08.2019р.) минуло понад два роки. 
Крім цього, пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги передбачено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. 
Відтак пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII передбачено вирішення питання виплати одноразової грошової допомоги шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров`я і які раніше уже таку допомогу отримували. 
Одночасно, цією нормою також передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров`я. 
Проте, ті особи, стан здоров`я яких погіршиться після спливу двох років з часу первинного встановлення факту ушкодження здоров`я, втрачають право на виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі з врахуванням раніше виплаченої суми. 
З огляду на вищезазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання. 
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15.07.2020 року в справі №240/10153/19, від 02.12.2020р. у справі №1.380.2019.006957 та від 21.12.2020 р. у справі №278/2604/17, яка враховується судом апеляційної інстанції з огляду на ч.5 ст.242 КАС України. 
Отже, враховуючи, що між первиною втратою працездатності ОСОБА_1 , яка визначалась у відсотках, та втратою працездатності у вигляді встановлення третьої групи інвалідності пройшов термін понад 2 роки, немає підстав для призначення одноразової грошової допомоги. 
У контексті виниклих правовідносин та обставин цієї справи, слід зазначити, що в даному випадку рішення Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, оформлене Протоколом засідання Комісії прийняте в порядку, спосіб та в межах наданих законом повноважень, а відтак правові підстави для його скасування відсутні. 
Обґрунтування доводів позовних вимог з посиланням на протилежну практику Верховного Суду колегією суддів до уваги не приймається, оскільки згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.01.2019 року у справі №755/1094/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду. 
Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права при визначенні права позивача на отримання спірної одноразової грошової допомоги. 
Водночас, решта доводів апеляційної скарги не мають визначального впливу на правильне вирішення судом позовних вимог у спірних правовідносинах. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення про задоволення адміністративного позову з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог статті 317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення. 

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Згідно п.3 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

                                                           постановив: 

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України – задоволити. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року в адміністративній справі №380/5927/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – скасувати та прийняти нову постанову. 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	Н. В. Ільчишин