Дата документу 27.01.2021 Справа № 318/528/17

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 318/528/17                   Головуючий у 1 інстанції: Васильченко В.В. 
Провадження № 22-ц/807/77/21                     Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

                                                         
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2021 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.
при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2020 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Кам`янсько-Дніпровського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 23.05.2019 року,
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії державного виконавця Кам`янсько-Дніпровського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 23.05.2019р.

В обґрунтування доводів скарги зазначила, що в провадженні Кам`янсько-Дніпровського РВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває виконавчий лист № 2/318/334/2017, виданий 18.06.2019р. Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом в сумі 59363,56 грн. Виконавче провадження зареєстровано в Автоматизованій системі виконавчих проваджень під номером 59114171.
14 травня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Постановою від 23.05.2019р. державний виконавець Камянсько-Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області наклав арешт на всі рахунки, відкритті на ім`я скаржника - ОСОБА_1 , зокрема, у першу чергу на картковий рахунок № НОМЕР_1 , тарифний пакет «Зарплатний», який відкритий з 21.10.2014р. В постанові від 23.05.2019р. зазначено, що арешт не може бути накладено на кошти заробітної плати.

Відповідно до відповіді банку від 12.07.2019 № 11/5-17/1357/4631/2019-00с, фінансова установа, в якій обслуговуються її картковий рахунок по заробітній платі, арештовано та зняти арешт з коштів заробітної плати можливо виключно шляхом пред`явлення постанови про зняття арешту. Таким чином, через дію постанови від 23.05.2019 року скаржник опинилася без заробітної плати.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила визнати дії державного виконавця Кам`янсько-Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Запорізькій області щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 23.05.2019р. неправомірними та зобов`язати виконавчу службу скасувати вказану постанову, мотивуючи це тим, що державний виконавець діяв не у відповідності з приписами чинного законодавства України.

Ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2020 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою скаргу задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що державний виконавець не довів, що діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а суд першої інстанції поверхнево поставився до розгляду даної справи. 

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення апелянта та її адвоката, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Статтею 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. 
У відповідності до частини першої статті 18 Закону "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що державним виконавцем правомірно вжито всіх необхідних заходів для виконання рішення суду, в тому числі, і накладення арешту на рахунки боржника. Разом з цим, в постанові про арешт коштів боржника державним виконавцем було чітко зазначено про необхідність накладення арешту на всі кошти, окрім коштів, на які не може бути звернено стягнення відповідно до вимог ст. 73 ЗУ «Про виконавче провадження», а також крім коштів заробітної плати та пенсії.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в провадженні Кам`янсько-Дніпровського РВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває виконавчий лист № 2/318/334/2017, виданий 18.06.2019р. Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом в сумі 59363,56 грн.
Виконавче провадження зареєстровано в Автоматизованій системі виконавчих проваджень під номером 59114171.
14 травня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
Під час примусового виконання державним виконавцем ВП № 59114171, керуючись ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про арешт коштів боржника від 23.05.2019р., яку за вих. № 6127/16.18-43в1 було направлено сторонам виконавчого провадження до відома та до ПАТ КБ Приватбанк, АТ Метабанк, АТ "Райффайзен банк Аваль", АТ "Ощадбанк" для виконання.

Відповідно до резолютивної частини постанови про арешт коштів боржника, арешту підлягають грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, а саме: відповідно до ст. 73 ЗУ "Про виконавче провадження" стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною-інвалідом, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування: 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання. 2 Стягнення не здійснюється також із сум: 1) неоподатковуваного розміру матеріальної допомоги; 2) грошової компенсації за видане обмундирування і натуральне постачання; 3) вихідної допомоги в разі звільнення (виходу у відставку) з військової служби, служби в поліції та Державної кримінально-виконавчої служби України, а також грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та в інших випадках, передбачених законом; 4) одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві; 5) грошової допомоги, пов`язаної з безоплатним забезпеченням протезування учасника антитерористичної операції, який втратив функціональні можливості кінцівок, благодійної допомоги, отриманої учасниками антитерористичної операції, незалежно від її розміру та джерела походження, а також забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", а також окрім коштів заробітної плати та пенсії.

У відповіді ПАТ "Державний ощадний банк України" вих. № 46- 07/5273/12756 БТ від 25.06.2019р. зазначено, що на виконання постанови про арешт коштів АТ "Ощадбанк" накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника. Залишок коштів на рахунку № НОМЕР_1 - 29.99 грн. (рахунок використовується в тому числі для зарахування заробітної плати).

Так, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.
Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.
Зі змісту наведених норм слідує, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, оскільки законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України "Про виконавче провадження").
Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

Таким чином, саме на банк законодавством покладено обов`язок у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на рахунках, на які заборонено накладення арешту, повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Основними доводами скарги ОСОБА_1 є те, що через дію постанови від 23.05.2019 р. про накладення арешту на кошти боржника, вона фактично позбавлена можливості отримувати заробітну плату, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Між тим, матеріали справи свідчать про те, що державний виконавець при накладенні арешту на рахунки боржника діяла відповідно до вимог чинного законодавства. 
Відповідно до пункту 6 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до вимог статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

З урахування викладеного, державний виконавець, виконуючи свої професійні обов`язки та діючи в межах чинного законодавства, вчинив дії щодо виконання боржником рішення суду.
Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 

ОСОБА_1 не надала належних доказів, що вона надала державному виконавцю достатні документи на підтвердження того, що її рахунок, на який було накладено арешт має спеціальний режим використання, а також, що така інформація надходила до приватного виконавця від АТ «Ощадбанк», в якому відкрито відповідний рахунок.

Тоді як, відповідно до пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Накладаючи арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , державний виконавець у постанові від 23 травня 2019 року зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. 
Разом з цим, постанова про накладення арешту на рахунки боржника містить застереження щодо не накладення арешту на рахунки, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Отже, приватним виконавцем при винесенні вказаної постанови не було порушено прав боржника ОСОБА_1 та вимог ЗУ "Про виконавче провадження".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростували, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд судове рішення не змінює та не ухвалює нове, тому підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 лютого 2021 року.

Головуючий:                 Маловічко С.В.

Судді:         Гончар М.С.

               Подліянова Г.С.