16.03.21
22-ц/812/614/21
Провадження №22-ц/812/614/21 

П О С Т А Н О В А 
Іменем України

16 березня 2021 року м. Миколаїв
колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання: Богуславською О.М.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №482/1500/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення, яке постановив Новоодеський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Сергієнка Сергія Анатолійовича у приміщенні цього суду 25 січня 2021 року, повний текст якого складений того ж дня, за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и л а :

У вересні 2020 р. Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі – АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 07 червня 2019 р. підписав заяву б/н, в якій зазначив про згоду на те, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, з якими відповідачка ознайомлений та які викладені на сайті: www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг. Таким чином, виходячи з положень статті 634 ЦК України між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг. За умовами укладеного сторонами договору банком відкритий відповідачу кредитний рахунок, відповідачу видано кредитну картку та встановлений кредитний ліміт, який згодом збільшений до 15000 грн. 
Посилаючись на те, що Банк виконав в повному обсязі зобов`язання за договором, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору та в межах встановленого кредитного ліміту, тоді як у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 19 травня 2020 р. виникла заборгованість у розмірі 39900 грн. 16 коп., з яких: 30799 грн. 97 коп. – заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 699 грн. 05 коп. – заборгованість за поточним тілом кредита; 30100 грн. 92 коп. – заборгованість за прострочени тілом кредита; 9100 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, позивач просив стягнути вказану заборгованість та судові витрати у розмірі 2102 грн.
У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав.
Заочним рішенням Новодеського районного суду Миколаївської області від 25 січня 2021 р. позовні вимоги Банку задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 07 червня 2019 р. станом на 19 травня 2020 р. у сумі 30799 грн. 97 коп., а також 1622 грн. 53 коп. судового збору.
В іншій частині позову відмовлено.
       Рішення суду мотивовано тим, що оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, частково здійснював погашення заборгованості за кредитним договором та не надав суду доказів відсутності заборгованості по отриманим кредитним коштам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню.
Також суд встановив, що надана позивачем Анкета-заява є стандартним бланком, який не містить відомостей про розмір відсотків, комісії, пені і штрафів, порядку користування кредитними коштами.
Однак, наявні в матеріалах справи витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови, на які на підтвердження вказаних відомостей посилався позивач, не містять підпису відповідача. Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» не надало суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна" та Умови, є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-заяву позичальника, та відповідно, чи брав він на себе зобов`язання зі сплати саме того, що зазначено в Умовах, розміру відсотків, комісії, пені, штрафів у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Тому, суд вважав, що вказані витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 17 червня 2019 року. Оскільки позивачем не доведено наявність договірних відносин з відповідачем щодо розміру відсотків, штрафів, порядку користування кредитними коштами, тому в частині стягнення з відповідача заборгованості по нарахованих відсотках та штрафах суд відмовив, посилавшись також на правові висновки Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16, а також у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказує, що рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладений договір, за умовами якого банк надав відповідачеві кредит у вигляді ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Цей договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався. Крім анкети-заяви 07 червня 2019 року відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, в якому викладені тарифи банку, у тому числі зазначена процентна ставка (43,2% на рік), права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Суд не звернув увагу на вказані обставини та безпідставно відмовив у стягненні заборгованості.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.
Рішення суду в частині відмови у стягненні передбачених статтею 625 ЦК України процентів за порушення строків виконання грошового зобов`язання та пені не оскаржується та предметом апеляційного перегляду не було.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами  ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.
Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, 07 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н (а.с. 13-14).
Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, з якими його ознайомлено, складають договір про надання банківських послуг.
В подальшому відповідачем на підставі укладеного договору про надання банківських послуг були отримані кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, максимальний розмір якого становив 15000 грн. на платіжну картку.
Факт укладання такого договору, користування кредитними коштами встановлений судом першої інстанції і відповідачем в апеляційному порядку не оспорюється та підтверджується, крім підписаних відповідачем анкети-заяви, паспорту споживчого кредиту, також випискою по особовому рахунку на ім`я ОСОБА_1 , яка відповідно до положень статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, є первинним документом, який підтверджує здійснені по банківському рахунку операції (а.с. 63-64). 
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив про стягнення з відповідача заборгованості, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), проценти за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07 червня 2019 р., посилався на Тарифи Банку, Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті  www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПРИВАТБАНКУ, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) і 84% річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 р. (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин суд першої інстанції правильно вважав, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не є складовою укладеного сторонами кредитного договору та не визначають його суттєві умови, в тому числі щодо розміру процентів (за користування кредитним коштами та за прострочення виконання грошового зобов`язання). Такі висновки відповідають наведеним положенням закону та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом позивачем в апеляційній скарзі не оскаржується і предметом апеляційного перегляду не було.
Між тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом.
Як встановив суд, підписавши анкету-заяву, пройшовши ідентифікацію клієнта, відповідач уклав з позивачем договір про надання банківських послуг (далі – Договір), що підтвердив своїм підписом на заяві, в межах умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Однак, суд залишив поза увагою, що ОСОБА_1 07 червня 2019 року була підписана не тільки анкета-заява, але також і паспорт споживчого кредиту (а.с. 15-16), в якому визначені тип кредиту (відновлювальна кредитна лінія шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці), валюта кредиту (гривня), строк договору (240 місяців), розмір кредитного ліміту, процентна ставка в межах пільгового періоду (0,00001%) та за межами пільгового періоду (43,2% річних), порядок повернення кредиту (щомісячними платежами в розмірі 5% від суми заборгованості до 25 числа поточного місяця), наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань: штраф та розмір процентної ставки при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту. 
Таким чином ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, пройшовши ідентифікацію клієнта, уклав з позивачем договір про надання банківських послуг (далі – Договір), що підтвердив своїм підписом на заяві, в межах умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 43,2 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
За такого суд помилково виходив з того, що сторонами не було обумовлено розмір процентів за користування кредитом та порядку повернення кредитних коштів, а також строку кредитування. 
Такий договір є укладеним, оскільки дотримано вимоги до письмової форми (укладений шляхом підписання документу) і сторони, таким чином, дійшли згоди щодо істотних умов, притаманних даному виду договору.
Кредитна картка - це іменний (з ідентифікатором власника) грошовий оплатно-розрахунковий банківський документ, який використовується для надання споживчого кредиту.
Згідно наданої позивачем довідки після укладання договору про надання банківських послуг відповідач отримав 07 червня 2019 року кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії 05/23, за допомогою якої використовував кредитні кошти, надані позивачем. 
Таким чином Банк надав відповідачу ОСОБА_1 грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки.
Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
В силу частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 
Банк виконав передбачені Договором зобов`язання, надавши відповідачці кредит у вигляді ліміту. 
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, виписки з особового рахунку ОСОБА_1 , відповідач використовував кредитні кошти та проводив виплати на погашення отриманих у кредит грошових сум, але з порушенням встановлених договором порядку та строків. Останній такий платіж було здійснено 26 жовтня 2019 року.
Звертаючись з позовом, Банк наполягав на тому, що у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 19 травня 2020 р. складає 39900 грн. 16 коп., з яких: 30799 грн. 97 коп. – заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 699 грн. 05 коп. – заборгованість за поточним тілом кредита; 30100 грн. 92 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредита; 9100 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, позивач просив стягнути вказану заборгованість.
 Доказів іншого суду не надано.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вимог статей 81, 367, 374 ЦПК України з урахуванням повноважень суду не врахував, що оскільки сторонами було погоджено умови кредитування, зокрема процентну ставку, її розміри і порядок нарахування, то суду слід було визначити й стягнути таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту.
Колегія суддів при цьому враховує, що підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту,  ОСОБА_1  відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини 1 статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства
є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.
       Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням
є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші),
а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
З огляду на викладене, суд належним чином не дослідив надані банком докази видачі відповідачу кредиту, користування ним кредитними коштами, що доведено відповідними розрахунками, не врахував, що зазначені докази відповідачем не спростовано, що є його, а не суду, процесуальним обов`язком, при тому, що відповідач до суду не з`явився і свої доводи не зазначив.
Тому апеляційний суд дійшов висновку, що позивач мав право на нарахування процентів за користування кредитом в межах строку дії кредитної картки, що становить 9100 грн.
Таким чином, у порушення статей 89, 263–264 ЦПК України суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам, наданим позивачем, зокрема анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку та паспорту споживчого кредиту, які підписані відповідачем, що призвело до неправильного вирішення справи.
За такого колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.
З урахуванням викладеного відповідно до положень пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом необхідно скасувати, постановити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення процентів. 
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки, за наслідками перегляду цієї справи позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволені в повному обсязі, сплачений позивачем за подання позовної заяви судовий збір в сумі 2102 грн. підлягає стягненню в повному обсязі. За такого рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні. 
Щодо компенсації позивачеві сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 3153 грн.
В силу частини 4 статті 6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
Оскільки позивачем подано апеляційну скаргу про перегляд судового рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, що становить 9100 грн. 19 коп., то саме з цією суми позивач повинен був сплатити судовий збір відповідно до ставок, передбачених підпунктом 6 пункту 1частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», що становить 719 грн. 10 коп. Саме ця сума судового збору підлягає поверненню позивачеві апеляційним судом. Між тим, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплатив за подання апеляційної скарги 3152 грн., що перевищує визначений на підставі закону розмір судового збору. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.
Оскільки на день розгляду справи апеляційним судом відсутня заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про повернення сплаченого в більшому розмірі судового збору, таке питання судом не вирішувалось.
Керуючись статтями 367,368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити. 
Заочне рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 25 січня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, постановити в цій частині нове судове рішення. Це ж заочне рішення змінити в частині розподілу судових витрат. 
Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», ЄДРПОУ 14360570, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, 9100 грн. 19 коп. процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором, укладеним на підставі анкети-заяви від 07 червня 2019 року.
Стягнути з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», ЄДРПОУ 14360570, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, 2102 грн. судового збору за подання позовної заяви.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 , який народився  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації:  АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», ЄДРПОУ 14360570, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, 719 грн. 10 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк 

Ж.М. Яворська

________________________________________
Повний текст постанови складений 16 березня 2021 року