ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 лютого 2021 року           справа №200/7219/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Компанієць І.Д. (суддя-доповідач)
суддів Гаврищук Т.Г., Гайдара А.В., 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року у справі  № 200/7219/20-а (головуючий І інстанції Грищенко Є.І. ) за позовом  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  до  Головного управління ДПС у Донецькій області  про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії ,- 

                                                       ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не списання безнадійного податкового боргу по орендній платі з фізичних осіб за земельну ділянку в сумі 67 134,54 грн., 
зобов`язати вчинити дії щодо списання безнадійного податкового боргу по орендній платі з фізичних осіб за земельну ділянку в сумі 67  134,54 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в період з 14 лютого 2007 року по 10 липня 2015 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець Ворошиловським районним управлінням юстиції у м. Донецьку. З 03 лютого 2020 року позивачка зареєстрована фізичною особою-підприємцем Солом`янською районною державною адміністрацією в місті Києві.
У зв`язку з виявленням в електронному кабінеті заборгованості в розмірі 67  134,54 грн., яка виникла на підставі поданої податкової декларації з плати за землю, позивачка звернулась до відповідача із заявою про списання безнадійного податкового боргу.
Листом від 24 березня 2020 року відповідач відмовив у списанні безнадійного податкового боргу, оскільки на даний час механізм застосування норм пп. 38.7 ст. 38 підрозділу 10 розділу ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України (далі – ПК України) відсутні. Порядок коригування нарахованих сум з плати за землю в інтегрованих картках платників не визначено. 
Крім того, відповідач зазначив, що у позивача виникає право не нараховувати та не сплачувати плату за землю, що розташована на території населених пунктів, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження з 14 квітня 2014 року по 31 грудня року, в якому звершено антитерористичну операцію та/або операцію Об`єднаних сил.
Вважає такі дії податкового органу протиправними, оскільки списання безнадійного податкового боргу стосовно якого минув 1095 денний строк, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року позов задоволено. 
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Донецькій області щодо не списання безнадійного податкового боргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з орендної плати з фізичних осіб за земельну ділянку у розмірі 67  134,54 грн.
Зобов`язано Головне управління ДПС у Донецькій області списати безнадійний податковий борг фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) з орендної плати з фізичних осіб за земельну ділянку у розмірі 67 134,54 грн.
Вирішено питання судових витрат. 
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в замовленні позовних вимог у повному обсязі. 
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначне у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. 
Законодавством не передбачена процедура коригування/списання облікових показників ІКП, зокрема шляхом зменшення податкового боргу,  який виник на підставі самостійно задекларованих податкових зобов`язань. 
Позивачем не було надано сертифікат Торгово-промислової палати України, який звільняє від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи. 
ОСОБА_2 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_2 , РНОКПП:   НОМЕР_1 .
14 лютого 2007 року позивач зареєструвалась як фізична особа-підприємець та перебувала на обліку у ДПІ Київського району м. Донецька.
10 липня 2015 року діяльність було припинено.
18 лютого 2014 року позивач подала податкову декларацію з плати за землю за 2014 рік. 
03 лютого 2016 року позивач зареєструвалась як фізична особа-підприємець та стала на облік в Головне управління ДПС у м. Києві.
У лютому 2020 року позивач звернулась до Головного управління ДПС у м. Києві із заявою про списання безнадійного податкового боргу в розмірі 67 134,54 грн., який виник на підставі податкової декларації з плати за землю №9007696398 від 18.02.2014 р.
Листом від 11 березня 2020 року № 9107/фоп/26-15-10-03-18 Головне управління ДПС у м. Києві повідомило, що станом на 05 березня 2020 року податковий борг, що контролюється Головним управлінням ДПС у м. Києві не обліковується. Борг з орендної плати з фізичних осіб обліковується в Головному управлінні ДПС у Донецькій області.
У березні 2020 року позивач звернулась до Головного управління ДПС у Донецькій області із заявою про списання безнадійного податкового боргу в розмірі 67 134,54 грн., який виник на підставі податкової декларації з плати за землю №9007696398 від 18.02.2014 р.
Матеріали справи містять інтегровано картку платника податків ФОП ОСОБА_3 , відповідно до якої за позивачкою рахується податковий борг з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 67 134,54 грн.
Листом від 24 березня 2020 року №25298/10/05-99-10-02-33 відповідач повідомив , що за даними інформаційної системи контролюючого органу, станом на 19 березня 2020 року за ФОП ОСОБА_2 обліковується податковий борг за земельну ділянку, розташовану у Київському районі м. Донецька на загальну суму 67 134,54 грн., який виник за період з 30 серпня 2014 року по 30 січня 2015 року. Також податковий орган повідомив, що згідно з пп. 38.7 п. 38 розділу 10 ХХ “Перехідні положення” ПК України не нараховується та не сплачується у період з 14 квітня 2014 року по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції плата за землі, за земельні ділянки, що розташовані на тимчасового купованій території та на лінії зіткнення. Поряд з цим на теперішній час механізм застосування вищезазначений норм  відсутній. Порядок коригування нарахованих сум з плати за землю в інтегрованих картках платників не знайдено. Таким чином, Головне управління  ДПС у Донецькій області не має законних підстав для списання податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб за земельну ділянку.
Оцінка суду. 
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до підпункту 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Пунктом 36.1 ст. 36 цього Кодексу встановлено, що обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Згідно пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 (розділ ХІІ) ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі - орендна плата).
За змістом пункту 288.7 ст. 288 розділу ХІІ ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
Відповідно до ст. 285 зазначеного розділу ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Згідно з п.п. 286.2 та 286.3 ст. 286 розділу ХІІ, яка визначає порядок обчислення плати за землю, визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому ст. 46 цього Кодексу, із розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій.
Згідно пункту 287.3 ст. 287 розділу ХІІ ПК України зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем податкового (звітного) місяця.
Отже, ПК України визначено право платника податків (за його вибором) подавати декларацію з плати за землю у встановлений строк один раз за весь рік або щомісячно та обов`язок платника податків щомісячно сплачувати плату за землю.
Відповідно до ст. 6 Закону № 1669 в редакції, чинній на момент виникнення спірної заборгованості з орендної плати за землю, під час проведення антитерористичної операції звільнити суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.
Місто Донецьк включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-року та було включено до переліку населених пунктів на території яких на території яких здійснювалася антитерористична операція згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275  (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 січня 2019 р. № 28-р).
Таким чином позивач була звільнена від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності (в т.ч. орендної плати) на період з 14 квітня 2014 року, в даному випадку з 30 серпня 2014 року по 30 січня 2015 року на підставі ст. 6 Закону України “Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції”, оскільки саме за цей період вона не сплачувала задекларовані податків зобов`язання, внаслідок чого у неї виник податковий борг в розмірі 67 134,54 грн.
Згідно з п. 102.1 ст. 102 ПК України, якою встановлені строки давності та їх застосування, контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до ст. 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 ст. 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Пунктом 102.4 ст. 102 Кодексу унормовано, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у п. 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.
Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно п. 101.2 ст. 101 вказаного Кодексу під терміном "безнадійний" розуміється, зокрема податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.
Апелянтом не спростовано, що контролюючим органом протягом 1095 днів не вживалися заходи щодо примусового стягнення з позивачки податкового боргу у розмірі 67  134,54 грн. (останнім днем стягнення податкового боргу, що виник 30 січня 2015 року є 30 січня 2018 року).
Отже, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що за податковим боргом позивача минув строк давності, встановлений ПК України, у зв`язку з чим він набув статус безнадійного.
Підпунктом 191.1.24 п. 191.1. ст. 191 Податкового кодексу України встановлено, що однією з функцій контролюючих органів є списання безнадійного податкового боргу.
Списання безнадійного податкового боргу врегульовано ст. 101 ПК України, згідно з п. 101.1 якої списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.
Згідно з п.п. 101.5 ст. 101 Кодексу контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу.
Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 577 (далі - Порядок № 577).
Згідно з пп. 3 п. 2.1 розд. ІІ вказаного Порядку під терміном "безнадійний податковий борг" слід розуміти податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений ст. 102 глави 9 розділу II Кодексу.
Відповідно до п. 3.1 розд. ІІІ Порядку визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів (далі - ІС) станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.
Пунктом 3.2 розд. ІІІ Порядку визначено, що днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається, зокрема, у випадку, визначеному в пп. 3 п. 2.1 розділу II цього Порядку, - дата прийняття рішення керівника органу доходів і зборів.
Відповідно до п. 4.3 - 4.5 розд. ІV Порядку в інших випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу.
Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації(розрахунку) за звітний (податковий) квартал.
Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до ІС не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.
За змістом Порядку № 577, списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.
При цьому, звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин) (п. 4.1 розд. ІV Порядку). В усіх інших випадках розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 4 вересня 2018 року в справі № 813/4430/16.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про протиправну бездіяльність відповідача щодо не списання безнадійного податкового боргу.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов привального висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність щодо не списання безнадійного податкового боргу по орендній платі з фізичних осіб за земельну ділянку в сумі 67  134,54 грн., зобов`язання вчинити дії щодо списання безнадійного податкового боргу по орендній платі з фізичних осіб за земельну ділянку в сумі 67  134,54 грн
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Оскільки сума оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) не  перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому  справа відноситься до справ незначної складності, отже судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року у справі  № 200/7219/20-а – залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року у справі  № 200/7219/20-а – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 22 лютого  2021 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 22 лютого 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                   І.Д. Компанієць

Судді                                                                                                        Т.Г. Гаврищук

                                                                                                                     А.В. Гайдар