Справа № 308/7280/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

04 лютого 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
       головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,
       з участю секретаря Волощук В.І.,                                                        розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 25 серпня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, - 
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у липні 2020 р. 
       У серпні 2020 р. подала заяву про забезпечення позову (а.с.70-74).
       Просила:
-накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1500 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1307510321101, кадастровий номер: 2110100000:68:001:0056, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
-заборонити всім без виключення суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, приватним нотаріусам, іншим органам і особам, які виконують функції у сфері державної реєстрації, вчиняти будь-які реєстраційній дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, органів місцевого самоврядування, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) стосовно земельної ділянки площею 0,1500 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1307510321101, кадастровий номер: 2110100000:68:001:0056 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
       На обґрунтування указала, що позивач звернулася до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійснимі витребування майна з чужого незаконного володіння. За відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку.
       Через те, що всі правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку знаходяться у відповідача, що дозволяє йому в будь-який момент здійснити відчуження цього майна третім особам, позивач змушена подати заяву про забезпечення позову.
       Станом на 14.08.2020 р. відповідач розмістив оголошення про продаж спірного нерухомого майна.
       Відповідач має намір утруднити позивачеві відновлення права власності на спірну земельну ділянку, відтак забезпечення позову є однією із гарантій виконання рішення суду та спрямоване на дотримання норми щодо обов`язковості виконання судових рішень.
       Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 25 серпня 2020 р. заяву про забезпечення позову залишено без розгляду.
        ОСОБА_1 просить скасувати цю ухвалу та постановити нову, якою накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1500 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1307510321101, кадастровий номер: 2110100000:68:001:0056, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
       Покликається на порушення норм процесуального права.
       Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-обраний позивачем захід забезпечення відповідає предмету спору і є співмірним із заявленими позовними вимогами і тими негативними наслідками для відповідача, які можуть спричинити тимчасові заходи забезпечення позову;
-вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту спірного майна забезпечить ефективний захист матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дії зі сторони відповідача.
       Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
       Суд першої інстанції виходив із необґрунтованості заяви про забезпечення позову, та вважає, що позивачем не зазначено обставин, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, натомість вжиття такого заходу забезпечення може суттєво обмежити права відповідачів.
       Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції оскільки вони не відповідають обставинам справи та нормам процесуального права.
       Апеляційну скаргу належить задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі, із таких мотивів.
       Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
       Так, ч.1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належить або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1); забороною вчиняти певні дії (п.2).
       Згідно з ч.2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
       Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
       Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
       Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
       Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
       Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
       Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
       Із матеріалів справи вбачається, що предметом спірних правовідносин є те, що ОСОБА_1 було набуто на праві особистої приватної власності, зокрема, земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер2110100000:68:001:0056, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого 28.12.2012 р.
       Указана земельна ділянка була відчужена шляхом підписання від імені ОСОБА_1 . ОСОБА_3 нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22.07.2017 р. із юридичною особою, зареєстрованою у Словацькій Республіці SWAROGEUROPE, і на користь якої було відчужено спірну земельну ділянку.
       Приймаючи рішення про продаж належного ОСОБА_1 нерухомого майна, обираючи покупця, визначаючи ціну та підписуючи від її імені спірний правочин, ОСОБА_4 діяв без належних повноважень, без її згоди та відома, і не в її інтересах, а всупереч таким.
       Із 07.06.2019 р. спірна земельна ділянка договором оренди передана SWAROGEUROPE в оренду ТОВ «Бейбіберрі», керівником якої із 06.04.2018 р. є ОСОБА_4 , що підтверджується Інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.29-31).
       Із 18.12.2019 р. право власності на спірну земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_2 , що підтверджується Інформацією із Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с.16-17).
       Також із матеріалів справи вбачається, що 14 серпня 2020 р. спірну земельну ділянку було виставлено на продаж (а.с.75).
       Звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач просила накласти арешт на спірну земельну ділянку та заборонити вчиняти певні дії.
       Висновки суду першої інстанції стосовно необґрунтованості заяви та не зазначення обставин, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, не відповідають обставинам справи.
       Очевидно, що в разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно та заборони вчиняти певні дії є ризики, що в подальшому відповідачем можуть вчинятися дії щодо продажу спірно майна, зміни конфігураційна спірному об`єктітощо. Указані дії необхідно попередити, оскільки існує спір щодо правомірності набуття відповідачем права власності на земельну ділянку, яка належала позивачеві і вибула з її власності (як стверджує позивач) поза її волею.
       У випадку невжиття заходів забезпечення позову та за умови ухвалення судового рішення на користь позивача виконати таке рішення буде складно або взагалі неможливо, адже під час розгляду справи по суті спірний об`єкт може бути відчужений третім особам або змінити свою конфігурацію, що ставить під загрозу виконання майбутнього судового рішення, знову ж таки, у випадку задоволення позовних вимог.
       Заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, є співмірними заявленим позовним вимогам, цілком відповідають характеру спірних правовідносин і ніяким чином не порушать прав учасників спору, а навпаки, зможуть забезпечити рівність таких прав.
       Ужиття заходів забезпечення позову захистить права позивача у випадку задоволення його позовних вимог. Інтереси та права відповідача таким забезпеченням не будуть порушені або обмежені, оскільки заходи забезпечення позову мають виключно тимчасовий характер і після вирішення спору по суті, вони будуть скасовані і у випадку ухвалення рішення не на користь позивача, відповідач і надалі зможе реалізовувати свої права стосовно земельної ділянки набутої у власність.
       Стороною позивача належними та допустимими доказами доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання майбутнього судового рішення у випадку ухвалення на його користь.
       Також належить зауважити, що судом першої інстанції було залишено без задоволення заяву про забезпечення позову, однак у силу приписів ч.ч.5,6 ст.153 ЦПК України суд за наслідками розгляду заяви про забезпечення позову може її забезпечити (повністю або частково) або відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову. Залишення заяви про забезпечення позову без задоволення ст.ст.149-159 ЦПК України не передбачено.
       За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що ухвалу суду першої інстанції належить скасувати як суперечну положенням ст.ст.149-159, 263 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
       Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, п.п.1,3,4 ч.1 ст. 376, 381-384 ЦПК України,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.                 2.Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 25 серпня 2020 року скасувати.                                                                                         3.Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.        3.1. накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1500 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1307510321101, кадастровий номер: 2110100000:68:001:0056 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;                                                                        3.2. заборонити всім без виключення суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, приватним нотаріусам, іншим органам і особам, які виконують функції у сфері державної реєстрації, вчиняти будь-які реєстраційній дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, органів місцевого самоврядування, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) стосовно земельної ділянки площею 0,1500 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1307510321101, кадастровий номер: 2110100000:68:001:0056 , що розташована за адресою:           АДРЕСА_1 .Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         5.Повне судове рішення складено 12.02.2021 р.
Судді: