Справа № 161/14680/20 	Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/132/21  Категорія: 76 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
01 лютого 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,  
секретар судового засідання – Ковалько О.М.,
з участю представника позивача – ОСОБА_1 ,
представників відповідача – Хорошої С.В., Тертичного Ю.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Волинської обласної ради про визнання протиправним та скасування розпорядження і поновлення на посаді, за апеляційною скаргою відповідача – Волинської обласної ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2020 року,

                                          В С Т А Н О В И В :
14 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що на виконання рішення Волинської обласної ради №10/46 від 02.02.2017 про призначення його на посаду директора Комунального підприємства «Волиньприродресурс» Волинської обласної ради між ним та відповідачем 02.02.2017 було укладено контракт.
11 вересня 2020 року розпорядженням №233 голови Волинської обласної ради його звільнено із займаної посади на підставі підпункту «є» пункту 23 контракту, п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України та розірвано із ним контракт з дня видання розпорядження.
Вважає зазначене розпорядження незаконним, оскільки процедура призначення і звільнення керівників комунальних підприємств чітко і недвозначно урегульована нормами діючого законодавства.
Відповідно до вимог п.20 ч.1 ст.43 Закону України «Про місцеве самоврядування» питання про його звільнення мало вирішуватися виключно на пленарному засіданні обласної ради. 
Крім того, зазначена у розпорядженні підстава для звільнення – існування та зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості є безпідставною, надуманою та не відповідає дійсності, оскільки станом на 11.09.2020 простроченої кредиторської заборгованості не існувало, про що він проінформував голову обласної ради листом від 10.09.2020.
Також, у порушення ч.2 п.25 контракту, згідно якого його може бути розірвано в односторонньому порядку за умови попередження іншої сторони за два тижні, він будь-яких попереджень про розірвання контракту не отримував.
У розпорядженні про звільнення зазначено, що воно відбулося відповідно до Положення про порядок призначення та звільнення з посади керівників підприємств, установ, організацій об`єктів спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст області, затвердженого рішенням обласної ради від 11 червня 2004 року №11/20 (зі змінами), пункти 4.1, 4.2, 4.3 та 4.4 якого також порушено.
Його ніхто не попереджав про засідання постійної комісії, на якому мало би розглядатися питання про звільнення та на засідання не запрошував.
Ураховуючи наведене, просив визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Волинської обласної ради №233 від 11 вересня 2020 року «Про звільнення директора комунального підприємства «Волиньприродресурс» Волинської обласної ради» та поновити його на посаді директора Комунального підприємства «Волиньприродресурс» Волинської обласної ради.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправним і скасовано розпорядження голови Волинської обласної ради від 11 вересня 2020 року №233 «Про звільнення директора комунального підприємства «Волиньприродресурс» Волинської обласної ради».
Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Комунального підприємства «Волиньприродресурс» Волинської обласної ради з 11 вересня 2020 року.
Рішення суду в частині поновлення на посаді допущено до негайного виконання.
В апеляційній скарзі відповідач – Волинська обласна рада, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про відмову в позові.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на її безпідставність та законність і обґрунтованість судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
У судовому засіданні представники відповідача апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.
Представник позивача апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.
Будучи належним чином повідомлений про день та годину розгляду справи, позивач у судове засідання не з`явився і його неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, законність і обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з таких підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що питання про звільнення позивача з посади усупереч імперативним приписам п.20 ч.2 ст.43 Закону України «Про місцеве самоврядування» не вирішувалося на пленарному засіданні обласної ради, відповідач не повно та не об`єктивно встановлював обставини стосовно фінансово-господарських показників КП «Волиньприродресурс» в частині наявності простроченої кредиторської заборгованості, у зв`язку із чим правові підстави для звільнення позивача відсутні.
Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів та з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.       
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом встановлено, що рішенням Волинської обласної ради від 02.02.2017 №10/46 ОСОБА_2 призначено на посаду директора КП «Волиньприродресурс» терміном на 5 років (т.1 а.с.15).
Цього ж числа між сторонами укладено контракт, у якому пунктом 23 передбачено умови звільнення керівника з посади та його розірвання з ініціативи Органу управління майном до закінчення терміну дії (т.1 а.с.16-18).
Зокрема, згідно з підпунктом «є» пункту 23, керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном до закінчення терміну його дії у разі допущення зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості.
Розпорядженням голови Волинської обласної ради від 11 вересня 2020 року №233 звільнено ОСОБА_2 з посади директора КП «Волиньприродресурс» Волинської обласної ради з підстав, передбачених контрактом з керівником підприємства, що є у спільній власності територіальних громад, сіл, селищ, міст області – підпункт «є» пункт 23 контракту, пункт 8 частини 1 статті 36 КЗпП України та розірвано контракт з дати видання цього розпорядження (т.1 а.с.14).
Згідно з пунктом 1 контракту від 02.02.2017 Керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію здійснювати управління підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством майна, а Орган управління майном зобов`язується створювати належні умови для організації праці Керівника.
У пункті 6 визначено, що Керівник організовує діяльність підприємства забезпечує виконання завдань, передбачених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом.
Відповідно до пункту 10 контракту Орган управління майном:
- звільняє Керівника у разі закінчення контракту, достроково за заявою Керівника, а також у випадку порушень ним законодавства та умов контракту;
- організовує фінансовий контроль за діяльністю підприємства.
Згідно Статуту КП «Волиньприродресурс» Волинської обласної ради, затвердженого розпорядженням голови ради 12.11.2019 №384 визначено, що засновником підприємства є Волинська обласна рада /п.4.1./. Засновник має право отримувати інформацію про діяльність підприємства. Підприємство зобов`язане надати засновнику для ознайомлення квартальні баланси, звіти підприємства про його діяльність /п.4.2./. Директор підприємства в межах своїх повноважень, з врахуванням вимог даного Статуту та контракту несе особисту відповідальність за стан та діяльність підприємства, виконання покладених на нього завдань /п.6.3.2./; звітує перед засновником про діяльність підприємства, забезпечує подання необхідної звітності (перед засновником) /п.6.3.14./ (т.1 а.с.19-25).
Із матеріалів справи вбачається, що підставою дострокового розірвання контракту із позивачем було допущення ним зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості.
08 вересня 2020 року головою ради на ім`я позивача, як керівника підприємства надіслано повідомлення з інформацією про отримані радою листи від комунальної установи «Управління будинком Волинської обласної ради», ДП «Волиньторф» щодо простроченої заборгованості підприємства перед ними та запропоновано до 09.09.2020 надати обґрунтовані пояснення щодо причин виникнення та зростання кредиторської заборгованості перед зазначеними та іншими контрагентами (т.1 а.с.72). 
У відповідь на цей лист позивач 09.09.2020 надіслав пояснення про відсутність станом на цю дату простроченої заборгованості по розрахунках з КУ «Управління будинком Волинської обласної ради»; про відсутність простроченої заборгованості перед ДП «Волиньторф», а наявність поточної заборгованості, яка погашається згідно із затвердженим підприємствами графіком здійснення оплат; і про відсутність простроченої заборгованості перед іншими контрагентами (т.1 а.с.81). Жодних письмових підтверджень на спростування наявності заборгованості перед контрагентами чи графіків погодження між підприємствами здійснення оплат до пояснення не додано.
Разом із тим, зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості КП «Волиньприродресурс» перед контрагентами за період з 01.01.2019 по 09.09.2020 підтверджується довідкою підприємства (т.1 а.с.178).
При цьому слід звернути увагу, що на зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості не впливають будь-які затверджені підприємствами графіки здійснення оплат, так як цими графіками лише узгоджуються строки сплати уже наявної заборгованості, а не зменшення обсягів такої заборгованості.
10 вересня 2020 року постійна комісія обласної ради з питань використання майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області рекомендувала голові обласної ради в установленому законом порядку звільнити ОСОБА_2 з посади директора КП «Волиньприродресурс» (т.1 а.с.65).
Посилання позивача на те, що його ніхто не попереджав про засідання постійної комісії та на засідання не запрошував – відхиляються апеляційним судом, оскільки такі дії не передбачені нормами законодавства, зокрема, і статтею 47 Закону України «Про місцеве самоврядування», якою визначено повноваження постійної комісії та порядок розгляду питань, віднесених до її компетенції.
Позивачу голова ради запропонував дати обґрунтовані пояснення щодо причин допущення виникнення та зростання заборгованості перед усіма контрагентами (т.1 а.с.72).
Нормами законодавства не встановлено будь-яких вимог щодо змісту та форми пояснень.
Позивач надав пояснення саме такі, які були на його думку обґрунтованими та повними (т.1 а.с.81).
Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Згідно із пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами для припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.
Укладаючи контракт, позивач погодився з його умовами, у тому числі з підвищеною відповідальністю за порушення його умов. Порушення хоча б одного з пунктів контракту є підставою для його дострокового розірвання.
Таку позицію підтримав і Конституційний Суд України, який у своєму рішенні у справі щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України зазначив, що незважаючи на ці та інші застереження, що містяться в Кодексі законів про працю та інших актах трудового законодавства і спрямовані на захист прав громадян під час укладання ними трудових договорів у формі контрактів, сторонами в контракті можуть передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема, це, як правило, тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору тощо.
Як зазначено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39-41 КЗпП).
Позивач погодився з умовами контракту, у тому числі і з підвищеною відповідальністю за порушення його умов. ОСОБА_2 , як директор КП «Волиньприродресурс» допустив зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості за період з 01.01.2019 по 09.09.2020, чим допустив порушення умов контракту як особливої форми трудового договору, що є підставою його дострокового розірвання за підпунктом «є» пункту 23 Контракту.
Аргументи позивача на його звільнення із порушенням вимог п.20 ч.1 ст.43 Закону України «Про місцеве самоврядування» та пунктів 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 Положення про порядок призначення та звільнення з посади керівників підприємств, установ, організацій об`єктів спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст області, затвердженого рішенням обласної ради від 11 червня 2004 року №11/20 (зі змінами) спростовуються наступним.
Відповідно до п.20 ч.1 ст.43 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання: вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України «Про культуру».
Районні і обласні ради можуть розглядати і вирішувати на пленарних засіданнях й інші питання, віднесені до їх відання цим та іншими законами (ч.2 ст.43 Закону).
Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч.ч.1, 10 Закону).
Згідно з п.18 ч.6, ч.7 ст.55 цього Закону голова районної, обласної, районної у місті ради вирішує інші питання, доручені йому радою. Голова районної, обласної, районної у місті ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.
Рішенням Волинської обласної ради від 11 червня 2004 року №11/20 «Про управління майном спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області» затверджено Положення про порядок призначення та звільнення з посади керівників підприємств, установ, організацій об`єктів спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст області /п.3/ а також доручено голові обласної ради в період між сесіями обласної ради за погодженням з профільною комісією обласної ради призначати і звільняти розпорядженням керівників об`єктів спільної власності територіальних громад /п.п.8, 8.3/ (т.1 а.с.68).
Вирішення радою єдиним рішенням зазначених питань свідчить лише про розмежування порядку призначення та звільнення з посади керівників підприємств, установ, організацій об`єктів спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст області на пленарному засіданні ради, а також в період між сесіями ради.
Разом із тим, пункт 8.3 рішення обласної ради від 11.06.2004 станом на 11.09.2020 (дату звільнення позивача) є чинним, ніким не оспорений і судом не скасований.
Цим рішенням голові обласної ради не делеговані будь-які повноваження, а доручено радою вирішення питання щодо призначення і звільнення розпорядженням керівників об`єктів спільної власності територіальних громад.
З урахуванням наведеного, відповідачем при звільненні позивача не допущено порушень вимог Закону України «Про місцеве самоврядування» та затвердженого радою 11.06.2004 Положення про порядок призначення та звільнення з посади керівників підприємств, установ, організацій об`єктів спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст області. 
Не дотримання  відповідачем зазначеної у контракті умови про попередження позивача за два тижні про дострокове розірвання контракту з ініціативи обласної ради – не може бути підставою для поновлення позивача на посаді з урахуванням співмірності порушень контракту, допущених позивачем.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції про задоволення позову зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
                                             П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу відповідача – Волинської обласної ради задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В позові ОСОБА_2 до Волинської обласної ради про визнання протиправним та скасування розпорядження і поновлення на посаді – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий – суддя  

Судді