ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

04 березня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/8222/20
Головуючий у першій інстанції – Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/379/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.
суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,
сторони: позивач – Комунальне підприємство «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 14 грудня 2020 року (місце ухвалення – м. Чернігів, дата складання повного тексту – 21.12.2020) у справі за позовом Комунального підприємства «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,
                                     В С Т А Н О В И В:
У вересні 2020 року КП «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Позов обґрунтовано тим, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок знаходиться на обслуговуванні КП «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради яким надаються послуги з утримання даного будинку, споруд та прибудинкової території. Починаючи з 01.03.2019 позивач надає вказаному будинку послуги з управління багатоквартирним будинком згідно Договору «Про надання послуги з управління багатоквартирним будинком» № 4/252 від 20.02.2019 (далі Договір), що укладений між співвласниками багатоквартирних будинків. Позивач посилається, що відповідачі припинили своєчасно і в повному обсязі здійснювати плату за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території внаслідок чого за період з 01.06.2017 по 31.03.2020 утворилась заборгованість в сумі 12 599,76 грн, яку КП «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради просить стягнути з відповідачів, та 2102, 00 грн судового збору.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.12.2020 у задоволенні позову КП «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що співвласниками квартири є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які несуть тягар утримання майна відповідно до ст. 322 ЦК України, що свідчить про неправильне обрання позивачем кола відповідачів, як солідарних боржників, на підставі чого судом першої інстанції відмовлено в позові.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду КП «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.12.2020, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, та стягнути з відповідачів на користь КП «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради витрати на судовий збір в сумі 2102 грн та судовий збір у сумі 3153 грн за апеляційний розгляд справи.
За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим.
В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та вони не втрачали права користування квартирою. Зазначає, що невикористання протягом певного періоду належного права користування квартирою або невикористання спільного майна не є підставою для ухилення від оплати за послуги з управління багатоквартирним будинком.
Посилання суду на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова № 750/10570/19 від 23.07.2019 є помилковим, оскільки дане рішення стосується стягнення заборгованості за послуги з водопостачання, тобто комунальної, а не житлової послуги.
У скарзі заявник зазначає, що за відповідачем ОСОБА_2 зберігається право користування, всі права та обов`язки члена сім`ї наймача в порядку ст. 71 ЖК УРСР. Щодо ОСОБА_1 посилається на не підтвердження не користування ним квартирою за спірний період, та те що він не буде користуватися нею в подальшому. Право користування квартирою свідчить,  зокрема, вчасне отримання поштової кореспонденції відповідачами, яка направляється за місцем їх реєстрації.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. В обґрунтування скарги посилається на необґрунтованість апеляційної скарги та законність оскаржуваного рішення, при цьому зазначає, що він не є власником (співвласником) квартири АДРЕСА_2 , нею не користується і не отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб, оскільки з 2014 року живе і працює в Республіці Польща.
Відзив також подано відповідачем ОСОБА_1 , в якому просить відхилити апеляційну скаргу в повному обсязі, та залишити без змін рішення місцевого суду. Апеляційну скаргу КП «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради не визнає як незабезпечену належними доказами. Вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, при цьому посилається на те, що з 2012 року він зі своєю родиною у квартирі АДРЕСА_2 не проживав, послугами позивача не користувався. Крім того, посилається на подану у 2012 році матір`ю відповідачів заяву до КП «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради про незаконне заволодіння квартирою, що унеможливлює проживання відповідачів, та Акт обстеження житла та встановлення осіб, що фактично мешкають у квартирі, що під час нарахування боргу позивачем було проігноровано.
У відповідях на відзиви на апеляційну скаргу начальник КП «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради Лущай І.О. посилається на їх необґрунтованість, та зазначає, що послуги позивача спрямовані на утримання та проведення ремонту спільного майна багатоквартирного будинку, та фактично надаються управителем для всього будинку, і припинити надання таких послуг для однієї квартири фізично не можливо. Посилається на ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відповідно до якої, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. При цьому відповідач ОСОБА_2 зазначає, що проживає за кордоном, у зв`язку з чим не може сплачувати за послуги, не посилається на жоден нормативно-правовий акт чинного законодавства. Відповідачем ОСОБА_1 жодним доказом не підтверджено право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_3 , де він, як посилається, проживає, та не підтверджено, що він не користувався та не буде користуватися квартирою АДРЕСА_2 . Відповідач та його родина з 2012 року не позбавлені права користування квартирою, та захисту цього права у судовому порядку.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що згідно з договором № 4/232 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 20.02.2019 КП «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради зобов`язалося надавати співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_4 , послугу з управління багатоквартирним будинком, а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору (а.с. 12-13).
Відповідно до листа-розрахунку по ОР № 8862 КП «ЖЕК-10» ЧМР, квартиронаймачем зазначено ОСОБА_5 заборгованість за період з липня 2017 року по березень 2020 року становить 20 204, 99 грн (а.с. 10).
Матеріали справи містять довідку, а саме дані про мешканців квартири АДРЕСА_5 , згідно якої співвласниками зазначені ОСОБА_4 , прибула 04.12.2012, та ОСОБА_3 , прибула 13.07.2013 та 25.02.2020 змінила місце проживання. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з постійною пропискою з 1995 року  (а.с. 9).
Згідно довідки ОСОБА_6 про прийом іноземця на навчання від 11.07.2014 ОСОБА_2 був прийнятий на 1 рік навчання стаціонарної форми за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Бакалавр» Механіка і будівництво машин в Люблінській Політехніці, Факультет Механічний в період від 01.10.2014 до 31.01.2018 (а.с. 33).
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.07.2019 у справі № 750/2433/19 за позовом КП «Чернігівводоканал» до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у спірний період з 01.03.2016 по 01.03.2019 у квартирі АДРЕСА_5 не проживали і послугами позивача не користувались, що підтверджується матеріалами справи, показами свідків та не заперечувалося відповідачем ОСОБА_4 (а.с. 37-38).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з 2012 року постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3 у будинку, що побудований на належній йому земельній ділянці (а.с. 43-59, 65-71).
Крім того, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 починаючи з вересня 2014 року постійно проживає за межами України в Республіці Польщі.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 102).
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що співвласниками квартири є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які несуть тягар утримання майна відповідно до ст. 322 ЦК України, що свідчить про неправильне обрання позивачем кола відповідачів як солідарних боржників, на підставі чого судом першої інстанції відмовлено в позові.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 356 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (стаття 360 ЦК України).
Отже, кожен із власників спільної часткової власності несе витрати по утриманню майна відповідно до своєї частки у спільному майні.
Якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (стаття 540 ЦК України).
Натомість, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (статті 541 ЦК України).
Суд першої інстанції встановив, що позивач надавав послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території за адресою АДРЕСА_1 , було встановлено, що квартира належить на праві спільної часткової власності по 1/2 кожному співвласнику.
Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності ( частина перша статті 355 ЦК України) та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частина друга статті 355 цього Кодексу). При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 цього Кодексу).
Правовідносини між співвласниками майна як суб`єктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами України та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами.
Отже, правовідносини власників житлових приміщень з утримання житлового приміщення регулюються нормами ЦК України та законодавства, яке регулює користування житловими будинками та прибудинковими територіями.
Якщо квартира належить на праві приватної власності декільком особам, то позов про стягнення заборгованості має бути пред`явлений до всіх співвласників квартири.
При цьому, в разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру. Крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанова ВС від 20.09.2018 у справі № 522/7683/13-ц, постанова ВСУ від 04.11.2015 у справі 6-734цс15, постанова ВС від 01.09.2020 у справі № 352/2163/13-ц).
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Таким чином, про захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
При зверненні з позовом КП «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради вказав відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , клопотань про заміну відповідача чи залучення співвідповідачів позивач не заявляв. За таких обставин, суд зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову.
Судом встановлено, що зазначені в позовній заяві відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не є власниками квартири, разом з тим з матеріалів справи вбачається, що власниками по 1/2 частині зазначеної квартири є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 102-103), які до участі у справі в якості відповідачів залученими не були.
Відповідно до п. 6, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"  споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року).
Ч. 3 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року  передбачає, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
За відсутності договору, який визначає солідарне зобов`язання або домовленості між співвласниками щодо порядку несення витрат за отримані послуги та не визначення уповноваженого власника квартири, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
З врахуванням наведеного не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду доводи скарги, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та вони не втрачали права користування квартирою, та невикористання протягом певного періоду належного права користування квартирою або невикористання спільного майна не є підставою для ухилення від оплати за послуги з управління багатоквартирним будинком, оскільки як вже встановлено, зазначені у справі відповідачі не є власниками квартири.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування  судового рішення.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
                                     П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Комунального підприємства «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 14 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 04.03.2021.
Головуючий                                                        Судді :