П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/6277/20	
Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді –	Кравець О.О.	
судді –	Зуєвої Л.Є.	
судді –	Коваля М.П.	
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року по справі №420/6277/20, прийнятого суддею Кравченко М.М., за правилами спрощеного позовного провадження, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби, за участю третьої особи: Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

I. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

14 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Одеської митниці Держмитслужби, за участю третьої особи: Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, в якому просила:
визнати протиправною бездіяльність Одеської митниці Державної митної служби України щодо нездійснення контролю правильності класифікації товарів при оформленні митної декларації від 01 червня 2020 року № UA500500/2020/239935; 
зобов`язати Одеську митницю Державної митної служби України прийняти рішення про визначення коду імпортованого за митною декларацією від 01 червня 2020 року № UA500500/2020/239935 легкового автомобіля за кодом 8703901010 Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності; 
зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі повернути надміру сплачені кошти митних платежів при ввезенні на митну територію України легкового електричного автомобіля за митною декларацією від 01 червня 2020 року № UA500500/2020/239935 за кодом 121 (ставка 10 %) у сумі 19098,13 грн., за кодом 185 (ставка 100 EUR) у сумі 2992,75 грн., за кодом 128 (ставка 20 %) у сумі 42614,44 грн. та загалом повернути 64705,32 гривень.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року позов був задоволений частково: визнана протиправною бездіяльність Одеської митниці Держмитслужби щодо нездійснення контролю правильності класифікації товарів при оформленні митної декларації від 01.06.2020 року № UA500500/2020/239935,зобов`язано Одеську митницю Держмитслужби прийняти рішення про визначення коду імпортованого за митною декларацією від 01.06.2020 року № UA500500/2020/239935 легкового автомобіля за кодом 8703901010 Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності  та підготувати висновок про повернення ОСОБА_1 надмірно сплачених до Державного бюджету України сум митних платежів при ввезенні на митну територію України легкового автомобіля за митною декларацією від 01.06.2020 року № UA500500/2020/239935 та надіслати його до Казначейства для виконання.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

II.          КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ  ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ  УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з вказаним  рішенням, Одеської митниці Держмитслужби подала апеляційну скаргу, у якій вважає вказане рішення прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким  відмовити у задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги ,із посиланням на вимоги чинного законодавства ,апелянт обґрунтовує тим, що декларант самостійно заповнив та подав митну декларацію № UA500500/2020/239935 від 01.06.2020, в графі 33 "Код товару" визначив код товару - 8703901090. 
Окрім того, вказаний код товару підтверджується висновком №УК200531-004 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля марки BMW, модель іЗ REX; 2014 р.в.; VIN № НОМЕР_1 , який складено 31.05.2020 ТОВ «Оціночна компанія «СПАРТА» за заявою ОСОБА_1 .
Апелянт також вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо повернення позивачу надмірно сплачені кошти, оскільки порядок повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, який затверджений наказом Міністерства фінансів України 18.07.2017 №643 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09 серпня 2017 р. за № 976/30844) визначає послідовність та порядок виконання дій посадовими особами митниць Державної фіскальної служби (далі - ДФС) при поверненні суб`єктам господарювання та/або фізичним особам (далі - платники податків) коштів помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів, контроль за справлянням яких здійснюється митницями ДФС.
21.12.2020 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення , а судове рішення суду 1-ої інстанції без змін. 

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: 

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху. 
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі. 
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 січня 2021 року призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.
Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав:

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «АКТІОНІС», яке діяло від імені ОСОБА_1 , здійснювало ввезення на територію України легкового автомобіля (вживаного) марки BMW, модель І3, номер кузову (VIN) НОМЕР_1 через митний пост (UA 500500) Одеської митниці.
ТОВ «АКТІОНІС» з метою митного оформлення ввезеного на територію України транспортного засобу до Одеської митниці було подано митну декларацію № UA500500/2020/239935 щодо здійснення митного оформлення легкового автомобіля, оснащеного електричним двигуном, що був у використанні, марки BMW, модель І3 REX, номер кузову (VIN) НОМЕР_1 , загальна кількість місць (включаючи місце водія) - 4, призначення автомобіля пасажирський, робочий об`єм циліндрів - 0 cm3, об`єм двигуна - 647 куб. см., потужність двигуна - 125кВт/170к.с., номер шасі - нема даних, тип кузова - хетчбек, тип двигуна - електричний/гібрид, номер двигуна - нема даних, колесна формула - 4x2, колір чорний, календарний рік виготовлення - 2014, модельний рік виготовлення - 2014, виробник - BAYERISCHE MOTOREL WERKE AG, країна виробника - Німеччина, DE (а/с 85-86).
У графі 33 декларації № UA500500/2020/239935 декларантом було самостійно зазначено код товару згідно з УКТ ЗЕД - 8703901090, у графі 47 були нараховані платежі в загальній сумі 64705,32 грн., із них по коду 121 (ставка 10 %) - 19098,13 грн., по коду 185 (ставка 100 EUR) - 2992,75 грн., по коду 128 (ставка 20 %) - 42614,44 грн.
29.05.2020 року ОСОБА_1 на казначейський рахунок Одеської митниці Держмитслужби здійснила платіж в загальній сумі 65254,00 грн. передоплати за митне оформлення зазначеного транспортного засобу (а/с 13, 115).
21.06.2020 року позивачка звернулася до Одеської митниці із заявою, в якій просила повернути помилково сплачені кошти у сумі 65254,00 грн. передоплати за митне оформлення легкового автомобіля марки BMW, модель І3, номер кузову (VIN) НОМЕР_1 у зв`язку з помилковим зазначенням декларантом коду товару 8703901090 (а/с 9-12).
Листом від 30.06.2020 року Одеська митниця Держмитслужби повідомила позивачку, що згідно прийнятих митними органами України рішень про визначенню коду товару встановлено, що автомобіль BMW І 3 REX працює як електромобіль з подовженим запасом ходу від двигуна внутрішнього згоряння, який не має зв`язку з колесами, бензиновий мотор обертає генератор, який виробляє електроенергію направляючи її в основний акумулятор і, таким чином, електромотор приводить в рух колеса автомобіля, автомобіль не обладнаний стартером, зчепленням або коробкою передач, та визначено код 8703901090 УКТЗЕД (а/с 7-8).

V.  РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ  ТА ОЦІНКА СУДУ :

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.3 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VІ (надалі - МК України) , при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, чинні на день прийняття митної декларації митним органом України.
У разі якщо законодавством України передбачена можливість виконання митних формальностей без подання митної декларації, застосовуються норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, чинні на день виконання таких формальностей.
Норми законів України, які пом`якшують або скасовують відповідальність особи за порушення митних правил, передбачені цим Кодексом, мають зворотну дію в часі, тобто їх норми поширюються і на правопорушення, вчинені до прийняття цих законів. Норми законів України, які встановлюють або посилюють відповідальність за такі правопорушення, зворотної дії в часі не мають.
У разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.
Згідно ч.2 ст.7 МК України митна справа здійснюється з додержанням прийнятих у міжнародній практиці форм декларування товарів, методів визначення митної вартості товарів, систем класифікації та кодування товарів та системи митної статистики, інших загальновизнаних у світі норм і стандартів.
Статтею 1 Закону України від 19.09.2013 № 584-УІІ "Про Митний тариф України" передбачено, що Митний тариф України є невід`ємною частиною цього Закону та містить перелік ставок загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України і систематизовані згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), складеною на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів.
Частинами 1, 2 статті 67 МК України  визначено, що Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджується законом про Митний тариф України. В УКТ ЗЕД товари систематизовано за розділами, групами, товарними позиціями, товарними підпозиціями, найменування і цифрові коди яких уніфіковано з Гармонізованою системою опису та кодування товарів.
Згідно з частинами 1, 2 статті 68 МК України  ведення УКТ ЗЕД здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ведення УКТ ЗЕД, зокрема, передбачає: забезпечення однакового застосування всіма органами доходів і зборів правил класифікації товарів; прийняття рішень щодо класифікації та кодування товарів в УКТ ЗЕД у складних випадках; розроблення пояснень і рекомендацій до УКТ ЗЕД та забезпечення їх опублікування.
Частиною першою статті 265 МК  України передбачено, що декларантом має право виступати при переміщенні товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України резидент, яким або від імені якого укладено цей договір.
Частиною 1 статті 266 МК України передбачено, що декларант зобов`язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу органу доходів і зборів пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу.
Відповідно до частини 5 статті 266 МК України особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.
Згідно з ч.1 статті 69 МК України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.
Пунктом 3 розділу І "Загальні положення" Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №650 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.07.2012 за № 1085/21397) визначено, що класифікація товару - визначення коду товару відповідно до вимог Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, передбачених Законом України "Про Митний тариф України" (далі - Основні правила інтерпретації УКТ ЗЕД), з урахуванням Пояснень до УКТ ЗЕД, рішень Комітету з Гармонізованої системи опису та кодування товарів Всесвітньої митної організації, методичних рекомендацій щодо класифікації окремих товарів згідно з вимогами УКТ ЗЕД, розроблених центральним органом виконавчої влади у сфері митної справи на виконання статті 68 Кодексу, до початку переміщення товару через митний кордон України, під час митного оформлення та після завершення митного оформлення.
Пунктом 1 розділу III "Контроль правильності класифікації товарів і прийняття Рішень, порядок взаємодії з ПМО, митним постом" вищезазначеного Порядку передбачено, що декларант або уповноважена ним особа класифікує товари згідно з УКТ ЗЕД при їх декларуванні відповідно до статті 69 Кодексу.
Стандартними правилами 6.3, 6.4 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (дата підписання: 18.05.1973, дата приєднання України: 15.02.2011, дата набрання чинності для України: 15.09.2011) визначено, що при застосуванні митного контролю використовується система управління ризиками. Митна служба застосовує метод аналізу ризиків для визначення осіб та товарів, в тому числі транспортних засобів, що підлягають перевірці, та ступеня такої перевірки.
Також відповідно до частин 1-3 статті 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів-і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Частиною 1 статті 320 МК України передбачено, що форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками.
Частинами першою, четвертою статті 337 МК України передбачено, що перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом. Контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи.
Частиною 2 статті 69 МК України передбачено, що органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.
Пунктом 2 розділу III "Контроль правильності класифікації товарів і прийняття Рішень, порядок взаємодії з ПМО, митним постом" вищезазначеного Порядку передбачено, що посадові особи ПМО чи митного поста, ВМП здійснюють контроль правильності класифікації товарів під час проведення митних формальностей при митному оформленні товарів. Обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання правил класифікації товарів при митному оформленні, визначається на основі результатів застосування системи управління ризиками.
Розділом VII Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015 №684 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.08.2015 за № 1021/27466) передбачено, що за результатами оцінки ризику у конкретному випадку здійснення митного контролю товарів, транспортних засобів, у тому числі за результатами контролю із застосуванням СУР, що здійснюється відповідно до статті 337 МК України, митниці (митні пости) ДФС обирають форми та обсяги митного контролю. При цьому формується перелік митних формальностей, визначених за результатами застосування зазначених у пункті 10 розділу І цього Порядку інструментів з управління ризиками (далі - Перелік митних формальностей за результатами застосування СУР).
Форми та обсяги контролю, визначені в Переліку митних формальностей за результатами застосування СУР, виконуються посадовими особами митниці (митних постів) ДФС при проведенні митного контролю та митного оформлення з урахуванням виду митної формальності та повідомлення до митної формальності, а також відповідно до вимог нормативно-правових актів, що регулюють порядок проведення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів.
Посадові особи митниці (митного поста) ДФС, які здійснюють митний контроль та митне оформлення у конкретному випадку здійснення митного контролю товарів, транспортних засобів, в обов`язковому порядку переглядають сформований за допомогою інформаційних технологій Перелік митних формальностей за результатами застосування СУР.
Пунктом 3 розділу І "Загальні положення" Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 650 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.07.2012 за № 1085/21397) визначено, що контроль правильності класифікації товарів - перевірка правильності опису товару та відповідного йому коду в митній декларації вимогам Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД під час проведення процедур його митного контролю та митного оформлення.
Відповідно до пункту 4 розділу III "Контроль правильності класифікації товарів і прийняття Рішень, порядок взаємодії з ПМО, митним постом" вищезазначеного Порядку контроль правильності класифікації товарів здійснюється шляхом перевірки відповідності:
опису товару в митній декларації процедурі декларування згідно з вимогами статті 257 Кодексу;
відомостей про товар та коду товару згідно з УКТ ЗЕД, заявлених у митній декларації, відомостям про товар (найменування, опис, визначальні характеристики для класифікації товарів тощо), зазначеним у наданих для митного контролю документах, шляхом перевірки дотримання вимог Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, з врахуванням Пояснень до УКТ ЗЕД, рекомендацій, розроблених центральним органом виконавчої влади у сфері митної справи відповідно до вимог статті 68 Кодексу;
заявленого коду товару відомостям, наведеним у базі даних "Класифікаційні рішення" програми "Інспектор 2006" ЄАІС. При цьому така відповідність поділяється на три категорії: а) ідентичні товари; б) подібні (аналогічні) товари; в) товари, які не підпадають під вимоги підпунктів "а" та "б" абзацу четвертого цього пункту, але мають схожі: характеристики, які є визначальними для класифікації товару; призначення або принцип дії яких є основним для класифікації товару; перевірки відповідності заявленого опису товару та коду товару згідно з УКТ ЗЕД відомостям, наведеним у ПРК, у разі якщо до митного контролю та митного оформлення разом з пакетом документів надається ПРК.
Згідно частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявления за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Відповідно до правила 1 Основних правил інтерпретації УКТЗЕД, що містяться у Митному тарифі України, який затверджений Законом України від 19.09.2013 № 584-VII, назви розділів, груп і підгруп наводяться лише для зручності користування УКТЗЕД; для юридичних цілей класифікація товарів в УКТЗЕД здійснюється виходячи з назв товарних позицій і відповідних приміток до розділів чи груп і, якщо цими назвами не передбачено іншого, відповідно до нижченаведених правил.
Відповідно до правила 3а Основних правила інтерпретації УКТЗЕД, що містяться у Митному тарифі України, який затверджений Законом України від 19.09.2013 № 584-VII суміші, багатокомпонентні товари, які складаються з різних матеріалів або вироблені з різних компонентів, товари, що надходять у продаж у наборах для роздрібної торгівлі, класифікація яких не може здійснюватися згідно з правилом 3 (а), повинні класифікуватися за тим матеріалом чи компонентом, який визначає основні властивості цих товарів, за умови, що цей критерій можна застосувати.
Відповідно до правила 6 Основних правила інтерпретації УКТЗЕД, що містяться у Митному тарифі України, який затверджений Законом України від 19.09.2013 № 584-VII для юридичних цілей класифікація товарів у товарних підпозиціях, товарних категоріях і товарних підкатегоріях здійснюється відповідно до назви останніх, а також приміток, які їх стосуються, з урахуванням певних застережень (mutatis mutandis), положень вищезазначених правил за умови, що порівнювати можна лише назви одного рівня деталізації. Для цілей цього правила також можуть застосовуватися відповідні примітки до розділів і груп, якщо в контексті не зазначено інше.
Законом України від 25.11.2015 № 822- VIII "Про внесення змін до Закону України "Про митний тариф України" щодо ввізного мита на електромобілі" з 01.01.2016 код УКТ ЗЕД 8703 90 10 00 "транспортні засоби, оснащені електричними двигунами" замінено на наступні коди з більш детальною деталізацією: - 8703901010 "транспортні засоби, оснащені виключно електричними двигунами (одним чи декількома)"; - 8703901090 "інші".
Частиною 4 статті 69 МК України передбачено, що у разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.
Пунктом 3 розділу І "Загальні положення" Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 650 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.07.2012 за № 1085/21397) визначено, що рішення про визначення коду товару (далі - Рішення) - документ установленої форми, який оформлюється посадовими особами ВМП, уповноваженими особами ПМО чи митного поста у разі необхідності прийняття рішення про класифікацію товарів.
Пунктами 14, 15, 17, 19 розділу III "Контроль правильності класифікації товарів і прийняття Рішень, порядок взаємодії з ПМО, митним постом" вищезазначеного Порядку передбачено, що рішення приймається посадовими особами ВМП або уповноваженими особами ПМО чи митного поста на підставі встановлених характеристик товару, які є визначальними для класифікації товару, згідно з Основними правилами інтерпретації УКТ ЗЕД.
У відповідності до частини 8 статті 69 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495- VI висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД при митному оформленні мають інформаційний або довідковий характер.
Європейська Конвенція про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція)  , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР  від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України  є частиною національного законодавства.
Згідно ч.1  ст.6 Конвенції  , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Згідно статті 1 Першого протоколу  до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Отже, вищевказана норма  гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд  при вирішенні справи керується принципом верховенства права,  відповідно до якого зокрема людина,  її права  та  свободи визнаються    найвищими   цінностями   та   визначають   зміст   і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип  з  урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. 
Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).
Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії»(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та  п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року  ).
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).
Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

(1)          Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у        статті 2 КАС України        (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені        Конституцією        та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог  ст.67-69  МК України класифікацію товарів згідно з УКТ ЗЕД здійснює особа, яка подає митну декларацію. В свою чергу, орган доходів і зборів здійснює контроль за такою класифікацією і може самостійно визначити код задекларованого товару лише в тому разі, коли виявить порушення правил класифікації з боку декларанта. Повноваження органу доходів і зборів щодо самостійного визначення коду товару не є дискреційними та обумовлені виключно наявністю порушення правил класифікації з боку декларанта.
Для цілей митного оформлення класифікація товарів, наданих до митного оформлення, здійснюється згідно з вимогами УКТ ЗЕД – товарної номенклатури Митного тарифу України, затвердженої Законом України від 19 вересня 2013 року             № 584-VII «Про Митний тариф України».
Товарна номенклатура Митного тарифу України складається з трьох складових частин – Основних правил інтерпретації класифікації товарів, приміток до розділів та груп і безпосередньо номенклатури товарів (текстовий опис угруповань ТН (розділ, група – два знаки, позиція – чотири знаки, підпозиція – шість знаків, категорія – вісім знаків, підкатегорія десять знаків) та їх цифрове позначення – код товарів).
Згідно з пунктом 1 Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД назви розділів, груп і підгруп наводяться лише для зручності користування УКТ ЗЕД; для юридичних цілей класифікація товарів в УКТ ЗЕД здійснюється виходячи з назв товарних позицій.
Відповідно до пункту 6 Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД для юридичних цілей класифікація товарів у товарних підпозиціях, категоріях і підкатегоріях здійснюється відповідно до назви останніх, а також приміток, які їх стосуються, з урахуванням певних застережень, положень вищенаведених правил за умови, що порівнювати можна лише назви одного рівня деталізації.
Пунктом 2 (b) Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД встановлено, що класифікація товару, що складається більше ніж з одного матеріалу чи речовини, здійснюється відповідно до вимог правила 3.
За правилом 3 (а) у разі коли згідно з правилом 2 (b) або з будь-яких інших причин товар на перший погляд (ргіmа fасіе) можна віднести до двох чи більше товарних позицій, його класифікація здійснюється таким чином: перевага надається тій товарній позиції, в якій товар описується конкретніше порівняно з товарними позиціями, де дається більш загальний його опис.
Таким чином, зазначеними правилами передбачено, що при віднесенні товару до тієї чи іншої товарної підкатегорії слід виходити з більш конкретного опису товару, тобто саме характеристики товару є визначальними для його класифікації відповідно до УКТ ЗЕД.
Аналогічна правова позиція вказана у постанові Верховного Суду від 27.11.2020 року у справі №809/3426/15
Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що належним кодом для імпортованого за митною декларацією № UA500500/2020/239935 від 01.06.2020 року автомобілю марки BMW, модель і3 REX є 8703901010.
Так, згідно Пояснень до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності до товарної позиції 8703 включаються автомобілі легкові та інші моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей (крім моторних транспортних засобів товарної позиції 8702), включаючи вантажопасажирські автомобілі-фургони та гоночні автомобілі: 
8703901010 - транспортні засоби, оснащені виключно електричними двигунами (одним чи декількома), 
8703901090 - інші.
Відповідно до технічної документації виробника BAYERISCHE MOTOREL WERKE AG, країна виробника - Німеччина (DE), вищевказаний автомобіль оснащений електричним двигуном, призначений для перевезення людей, використовує електричну систему тяги, що приводить транспортний засіб у рух в будь-який час (завжди). Електрична енергія є первинним джерелом енергії транспортного засобу, в той час як пальне є вторинним джерелом енергії. Цей транспортний засіб має два режими роботи: електричний режим та режим розширеного діапазону. В електричному режимі транспортний засіб рухається тільки за рахунок блоку електричної тяги. Він перетворює електричну енергію у механічну для приводу у рух коліс. У режимі розширеного діапазону транспортний засіб отримує енергію як від батареї так і від двигуна. В електричному режимі транспортний засіб не використовує пальне та не генерує вихлопні речовини з задньої вихлопної труби. У цьому первинному (основному) режимі транспортний засіб живиться (приводиться у дію) електричною енергією, що зберігається у високовольтній батареї. Транспортний засіб може працювати в цьому режимі до того моменту, коли у батареї остається тільки невелика кількість електричного заряду (коли зарядом). Коли транспортний засіб досягає кінця свого електричного діапазону руху (коли батарея розряджається), він переключається у режим розширеного діапазону (РРД). У цьому вторинному режимі електрична енергія генерується двигуном, який живиться від палива. Це вторинне джерело енергії розширює діапазон руху транспортного засобу. Функціонування транспортного засобу буде продовжено у режимі РРД до того моменту, коли транспортний засіб може бути підключеним до джерела електричної енергії для поповнення заряду батареї високої напруги та відновлення електричного режиму. Автомобіль модель і3 REX додатково обладнаний установкою, так званим «подовжувачем ходу» Range Extender, що працює як генератор, здатна забезпечувати додатковий діапазон пробігу до 150 кілометрів.
З наведеного вбачається, що вказаний транспортний засіб оснащений не виключно електричним двигуном, а також має і двигун внутрішнього згоряння, що виключає його належність до коду УКД ЗЕД 8703901010, незалежно від функції, яку виконує ДВС. 
Таким чином, належним є саме первинно визначений код « 8703901090 – інші».
Вказаний код товару також підтверджується висновком №УК200531-004 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля марки BMW, модель іЗ REX; 2014 р.в.; VIN № НОМЕР_1 , який складено 31.05.2020 ТОВ «Оціночна компанія «СПАРТА» за заявою позивачки (а/с 93-96).
Більш того, декларант самостійно заповнив та подав митну декларацію № UA500500/2020/239935 від 01.06.2020, в графі 33 "Код товару" визначив код товару – 8703901090, що не заперечується сторонами у справі.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо протиправної бездіяльності Одеської митниці Держмитслужби щодо нездійснення контролю правильності класифікації товарів при оформленні митної декларації від 01.06.2020 року № UA500500/2020/239935.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом приймаються як обґрунтовані.
Щодо інших позовних вимог – їх вирішення є похідним та не потребує додаткового мотивування, у зв`язку з доведеністю правомірності наказу.
Апеляційний суд, враховуючи принципи верховенства права,  практику ЄСПЛ, як джерело права, правові позиції  Верховного Суду, доходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, так як належним кодом УКД ЗЕД для автомобіля оснащеного одночасно і електричним двигуном, і ДВС – є саме код « 8703901090 – інші»,  дії Одеської митниці Державної митної служби України щодо контролю правильності класифікації товарів при оформленні митної декларації від 01 червня 2020 року № UA500500/2020/239935, є  такими ,що здійснені  в поряду , межах повноважень та у спосіб, встановлені Конституцією, Митним та  Податковим Кодексами України , не   становили  ст.1 Протоколу 1 Європейської Конвенції про захист  прав людини та основоположних  свобод, враховуючи  , що  митним органом  доведено їх правомірність.

(2) Висновки апеляційного суду:

Суд апеляційної інстанції доходить до висновку , що неправильне застосування  судом 1-ої інстанції норм матеріального права та  порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи призвели до  неправильного вирішення справи , та про  наявність підстав для задоволення апеляційної скарги , скасування   рішення    суду 1-ої інстанції  та ухвалення нового судового рішення – про відмову у  задоволенні позову.
Судові витрати понесені, у зв`язку із прийняттям судового рішення судом апеляційної інстанції підлягають перерозподілу, так як підстави для їх стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача – відсутні.
Керуючись ст.8,19,55 Конституції України, ст.6 , ст.1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року, ст.3,7,67-69,265,266,318,320,257,335,337, МК України, Законом України від 25.11.2015 № 822- VIII "Про внесення змін до Закону України "Про митний тариф України", ст. 3, 6, 7, 139, 242, 292, 308, 311,315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби – задовольнити, рішення Одеського окружного адміністративного суду  від 14 вересня 2020 року –  скасувати.
Ухвалити у справі нове судове рішення :
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання та не підлягає   оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, встановлених ст.328 КАС України.

Повне рішення складене та підписане  19.03.2021 року

Головуючий суддя 	 	Кравець О.О.	
Судді	    	Коваль М.П.    Зуєва Л.Є.