П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/4598/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва В.А.  
Суддя-доповідач -  Франовська К.С.   
15 лютого 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Франовської К.С. 
суддів:  Боровицького О. А.  Совгири Д. І. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Чорнокнижника О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, визнання протиправною бездіяльності, поновлення на посаді, стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В :
24 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила:
- визнати протиправними та скасувати пункти 2, 3 наказу Командувача десантно-штурмових військ Збройних Сил України - командира військової частини НОМЕР_1 генерал-лейтенанта ОСОБА_2 від 17.02.2020 № 19-ДС по особовому складу державних службовців, наказ Командувача десантно-штурмових військ Збройних Сил України - командира військової частини НОМЕР_1 генерал-лейтенанта ОСОБА_2 від 05.02.2020 № 14-ДС по особовому складу державних службовців, яким її звільнено з посади провідного спеціаліста відділу організаційно-планової роботи та забезпечення, оплати праці особовому складу фінансово-економічного управління командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягала у ненаданні їй пропозиції щодо жодної вакантної посади або ж роботи, яку б вона могла виконувати;
- поновити її на посаді провідного спеціаліста відділу організаційно-планової роботи та забезпечення, оплати праці особовому складу фінансово-економічного управління командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України з 27.02.2020;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період - 27.02.2020 і до дня поновлення на роботі, із розрахунку середньомісячного заробітку у розмірі 34726,88 грн;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1  1000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Позов мотивований упередженістю відповідача при звільненні з посади провідного спеціаліста відділу організаційно-планової роботи та забезпечення оплати праці особовому складу фінансово-економічного управління командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України, у зв`язку з прийняттям відповідачем рішення про скорочення посади державної служби, внаслідок чого відповідач  не виконав вимог закону щодо переведення її за згодою на іншу посаду та не  запропонував їй усі наявні вакантні посади (роботи), які б вона могла виконувати.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила позивач ОСОБА_1 , яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції фактично залишив поза увагою аргументи позивача, щодо порушення її трудових прав, втрати нормальних життєвих зв`язків та необхідності здійснення додаткових зусиль для організації життя, оскільки відповідач не запропонував їй жодної вакантної посади державного службовця та не запропонував працевлаштування на будь-яку іншу роботу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 з 20 вересня 2017 року працювала на посаді провідного спеціаліста відділу організаційно-планової роботи та забезпечення, оплати праці особовому складу фінансово-економічного управління командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України.

З метою виконання вимог наказу Міністерства оборони України від 29.03.2019 № 141 "Про трансформацію системи об`єднаного керівництва органів системи оборони військового управління у Збройних Силах України" щодо розподілу функцій між структурними підрозділами Генерального штабу Збройних Сил України  затверджено спільну директиву Міністерства оборони України та Генерального штабу ЗСУ від 05.11.2019 №322/1/9 дск "Про проведення організаційних заходів у Збройних Силах України в 2020 році".
Відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 05.11.2019 року N Д-322/1/9 ДСК, військовій частині затверджено новий штатний розклад, згідно якому до скорочення належало ряд посад.
З оглянутого в судовому засіданні штатного розкладу командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України на 2020 рік, встановлено, що у відділі організаційно-планової роботи та забезпечення оплати праці особовому складу була виведена (скорочена) посада провідного спеціаліста .

15.11.2019 №117/1/2518 ОСОБА_1 попереджено, що у зв`язку з проведенням трансформації органів військового управління, відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу ЗСУ від 05.11.2019 №322/1/9 дск "Про проведення організаційних заходів у Збройних Силах України в 2020 році" командування Десантно-штурмових військ ЗСУ переведено на інший штат, внаслідок чого відбудуться суттєві зміни організаційно-штатної структури. Зокрема з 05.02.2020 відбудеться скорочення посади, що обіймає позивач. Вказане попередження позивач отримала 19.11.2019, про що свідчить її підпис на документі (а.с.110).

Наказом Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України від 05.02.2020 №14-ДС відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 та частини 5 статті 87 Закону України "Про державну службу" припинено державну службу та звільнено з роботи державного службовця ОСОБА_1 , провідного спеціаліста відділу організаційно-планової роботи та забезпечення оплати праці особовому складу фінансово-економічного управління командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України у зв`язку зі скороченням з 05.02.2020  посади державної служби, наступного робочого дня за днем закінчення відпустки з 17 лютого 2020 року (а.с.13).

Наказом Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України від 17.02.2020 19-ДС відповідно до статті 11 Закону України "Про відпустки", у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю (лікуванням) з 05 по 14 лютого 2020 року під час перебування у відпустці державному службовцю ОСОБА_1 , колишньому провідному спеціалісту відділу організаційно-планової роботи та забезпечення оплати праці особовому складу фінансово-економічного управління командування Десантно - штурмових військ Збройних Сил України щорічну основну оплачувану відпустку продовжено на 10 календарних днів з 17 по 26 лютого 2020 року  (а.с.14).

Відтак, ОСОБА_1 звільнена з посади після закінчення відпустки, з 27 лютого 2020 року.

Не погоджуючись із виданими наказами, позивач звернулась до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 38 Конституції України, громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.1, ч.1 ст.3 Закону №889-VIII, державною службою є публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець є громадянином України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби. Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом №889-VIII (тут і надалі в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» №117-IX від 19.09.2019 (далі - Закон №117-IX), чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та в частині, що не врегульовано спеціальним законодавством, КЗпП України.
Згідно з ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII (в редакції до набрання чинності Законом України від 19.09.2019 № 117-IX), процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначалась законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускалось лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Законом України від 19.09.2019 № 117-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» були внесені зміни та доповнення до Закону № 889-VIII, зокрема, відповідно до положень ч. ч. 1-3 ст. 87 Закону № 889-VIII (у редакції, що діє з 19.09.2019, була чинною на момент прийняття оскаржуваного наказу) державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади"; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону)

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14.01.2020 № 440-IX, ч. 3 ст. 87 доповнено новим абзацом першим такого змісту: "3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби м о ж е пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення".
При цьому, вжите у частині 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.
За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби № 86р/з від 20.02.2020 р. при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.
Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення наразі врегульована положеннями Закону України «Про державну службу».

Отже, аналізуючи положення Закону №889-VIII, яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу, на думку колегії суддів, суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин в цій частині КЗпП України, оскільки це питання було врегульовано законодавцем, який вніс зміни до профільного Закону, шляхом виключення з попередньої редакції речення, яке означало наявність обов`язку суб`єкта призначення виконати такий обов`язок.

Апеляційний суд також зазначає, що відповідач не вправі вибірково підходити до процедури вивільнення працівників, пропонуючи новоутворені вакансії одним службовцям та утримуючись від такого пропонування іншим. Вибірковий підхід суперечитиме одному із принципів здійснення державної служби, про який йдеться у п. 7 ч. 1 ст. 4  Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, в силу якого: «державна служба здійснюється з дотриманням принципу забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження».
Саме тому, заповнення вакантних посад відповідач здійснював шляхом проведення конкурсного відбору, що підтверджено матеріалами справи. При цьому, позивач не позбавлена була права участі у  вказаних конкурсних відборах на право зайняття вакантної посади.

Відтак, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про дотримання відповідачем встановленої законодавством процедури при вирішенні питання по звільнення позивача.
Колегія суддів також вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що роботодавець має право самостійно визначати, змінювати чисельність працівників і штатний розпис.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  17 лютого 2021 року.

Головуючий	 	 	Франовська К.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Совгира Д. І.