ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

15 березня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/9909/20
Головуючий у першій інстанції – Требух Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/416/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                                  головуючого-судді: Онищенко О.І.
                                     суддів: Губар В.С., Скрипки А.А.                                       
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: Чернігівська міська рада
Особи, які подали апеляційні скарги: ОСОБА_1 , Чернігівська міська рада
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про відшкодування моральної шкоди (суддя Требух Н.В.),  ухвалене о 16 год. 03 хв. у м. Чернігів, повний текст рішення складено 28 грудня 2020 року,    
                                 В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Чернігівської міської ради 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що 18 липня 2017 року позивач подав до Чернігівської міської ради заяву про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1 га, бажана земельна ділянка розташована в АДРЕСА_1 . Листом №4797 від 04.08.2017 року управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради ОСОБА_1 повідомило про тимчасову заборону на надання дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (вільних від забудови земель запасу комунальної власності) до затвердження проекту Детального плану території групи житлових кварталів «Лісковиця». Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду із відповідним позовом і постановою Деснянського районного суду м.Чернігова від 27.09.2017 року визнано протиправною бездіяльність Чернігівської міської ради щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 та зобов`язано відповідача на найближчому пленарному засіданні розглянути вказану заяву і у разі відмови в її задоволенні – ухвалити мотивоване рішення з належним обґрунтуванням причини такої відмови. Рішенням Чернігівської міської ради №27/VII-19 позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 року визнано протиправним та скасовано пункт 7 рішення Чернігівської міської ради №27/VII-19 від 31.01.2018 року і зобов`язано надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Після набрання вказаним рішенням суду законної сили ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача із заявами про виконання рішення суду, однак рішення суду так і не було виконано. За доводами ОСОБА_1 , протиправними діями Чернігівської міської ради, що виразилися у безпідставній відмові у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а також бездіяльністю, що виразилася у невиконанні рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 року, позивачу заподіяна моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях через неможливість реалізувати своє конституційне право на приватизацію земельної ділянки, порушенні рівноправності громадян, адже, відмовляючи йому як учаснику бойових дій, а також особі, що безпосередньо брала участь в АТО, в наданні дозволу, відповідач в 2018 році надавав дозволи іншим громадянам, що підтверджується рішенням Чернігівської міської ради від 26.10.2018 року №35/VII-24.  
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 2 000 грн у відшкодування моральної шкоди; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що, встановивши факт заподіяння позивачу моральної шкоди, підставою якої є встановлена рішенням адміністративного суду бездіяльність відповідача у справі, а також встановлена судом об`єктивна неможливість виконання рішення суду про зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, суд прийшов до висновку, що достатньою та справедливою для компенсації моральних страждань буде грошова сума 2 000 грн, що є співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому з боку відповідача немайнової шкоди.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про об`єктивні причини неможливості виконання відповідачем рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 року не відповідають встановленим обставинам справи, і як наслідок призвели до неправильного застосування місцевим судом в цій частині ст.1173 ЦК України. Позивач вказує, що всупереч вимог ст.370 КАС України відповідачем було прийнято рішення №40/VII-10, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, що свідчить про протиправність такого рішення та неправомірне невиконання рішення суду, що набрало законної сили. Відсутність в даному випадку вини відповідача не звільняє його від обов`язку відшкодувати позивачу моральну шкоду, заподіяну протиправним невиконанням рішення суду. За доводами ОСОБА_1 , судом першої інстанції було досліджено, проте залишено поза увагою надання Чернігівською міською радою дозволів іншим громадянами на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок по АДРЕСА_1 . Також позивач посилається, що звичний його спосіб життя був порушений внаслідок необхідності неодноразового звернення до суду за захистом свого права, а також до органів державної виконавчої служби через відмову відповідача добровільно виконати рішення суду та зверненнями до правоохоронних органів через умисне невиконання в подальшому боржником рішення суду, що викликало у позивача відчуття приниження, образи, незахищеності, безнадійності. ОСОБА_1 вважає, що достатньою та справедливою для компенсації його моральних страждань буде грошова сума в розмірі 20 000 грн, а визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості, що передбачені ст.23 ЦК України.
В апеляційній скарзі Чернігівська міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано надану відповідачем інформацію про справу №620/1528/19 – постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.03.2019 року закрито провадження по даній справі. Таким чином, пункт 11 рішення Чернігівської міської ради від 21.03.2019 року №40/VII-10 є не скасованим. Також відповідач посилається, що Чернігівський окружний адміністративний суд у справі №825/2228/18 ухвалою відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Чернігівської міської ради, прийшовши до висновку, що відповідачем вчинено всі дії, передбачені чинним законодавством України, щодо виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 року. За доводами Чернігівської міської ради, позивачем не обґрунтовано взагалі питання, чи мало місце тривале невиконання судового рішення, оскільки є діюче рішення ради про відмову у наданні такого дозволу; не зазначено, яким чином ним визначено розмір моральної шкоди, співмірність її розміру.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Чернігівської міської ради. Позивач вказує, що постановою Деснянського районного суду м.Чернігова від 27.09.2017 року та рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 року визнано протиправною бездіяльність та рішення відповідача щодо ОСОБА_1 , тому ці обставини не підлягають доказуванню. За доводами позивача, рішення Шостого апеляційного адміністративного суду, на яке посилається відповідач в апеляційній скарзі, жодним чином не спростовує факт протиправної бездіяльності та незаконність рішення відповідача, встановлених у адміністративних справах №750/785/17 та №825/2228/18. ОСОБА_1 звертає увагу суду, що в позовній заяві він не зазначав про порушення його права власності на землю, а зазначав про порушення його права на реалізацію безоплатної приватизації земельної ділянки, адже надання дозволу відповідачем на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації є обов`язковою складовою реалізації такого права. Також позивач посилається, що ним доведено наявність всіх умов, необхідних для застосування до спірних правовідносин ст.1173 ЦК України.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.
По справі встановлено, що 18 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до міського голови м.Чернігова із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1 га (а.с.9).
У відповіді від 04 серпня 2017 року на вказану заяву Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради повідомило, що було введено тимчасову заборону на надання дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (вільних від забудови земель запасу комунальної власності) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд  (присадибна ділянка) до затвердження проекту Детального плану території групи житлових кварталів «Лісковиця» (а.с.10).
Постановою Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 вересня 2017 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 і визнано протиправною бездіяльність Чернігівської міської ради щодо не розгляду його заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 ; зобов`язано Чернігівську міську раду на найближчому пленарному засіданні розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 , і у разі відмови в задоволенні цієї заяви – ухвалити мотивоване рішення з належним обґрунтуванням причини такої відмови; в іншій частині позову відмовлено (а.с.11-13).
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року та постановою Верховного Суду від 02 липня 2020 року, задоволено позов ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано пункт 7 рішення Чернігівської міської ради №27/VII-19 від 31.01.2018 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам, учасникам АТО, учасникам бойових дій, ветеранам війни для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального садівництва, індивідуального дачного будівництва та будівництва індивідуальних гаражів», яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); зобов`язано Чернігівську міську раду надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.14-24).
11 та 22 лютого 2019 року на заяву ОСОБА_1 . Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради надало відповіді, що з метою виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 року питання про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) було винесено на розгляд чергового пленарного засідання Чернігівської міської ради, яке відбулося 31 січня 2019 року. Оскільки за наслідками голосування питання не набрало необхідної кількості голосів, було знято з розгляду. Повторно питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою буде винесено на розгляд пленарного засідання міської ради, яке відбудеться орієнтовно в кінці березня 2019 року (а.с.25, 26).
21 березня 2019 року ОСОБА_1 подав Чернігівському міському голові заяву, в якій просив розглянути встановленим порядком та надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки (а.с.27).
Пунктом 11 рішення Чернігівської міської ради №40/VII-10 від 21 березня 2019 року відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.29).
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 04 червня 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №825/2228/18, виданого 28 травня 2019 року Чернігівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Чернігівської міської ради надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с.31). Згідно з відповіддю Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області на звернення позивача, постановою державного виконавця від 01 серпня 2020 року за невиконання рішення суду без поважних причин на боржника накладено штраф у розмірі 5100 грн, попереджено боржника про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення та встановлено новий строк його виконання (10 робочих днів) (а.с.32).   
За заявою позивача за фактом невиконання Чернігівською міською радою рішення суду 22 березня 2019 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.33). 
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Постановою Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 вересня 2017 року встановлено, що рішення з порушеного позивачем питання не приймалося на пленарному засіданні Чернігівської міської ради, що не відповідає вимогам Земельного кодексу України.
З викладеного вбачається, що заява ОСОБА_1 від 18 липня 2017 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не була розглянута у передбаченому чинним законодавством порядку, що змусило заявника звернутися до суду із позовом. 
Після ухвалення вказаного судового рішення Чернігівська міська рада прийняла рішення про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, яке було оскаржено ОСОБА_1 до суду. 
Ухвалюючи рішення від 10 липня 2018 року, яким  визнано протиправним та скасовано рішення відповідача і зобов`язано Чернігівську міську раду надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, Чернігівський окружний адміністративний суд виходив з того, що Чернігівська міська рада діяла не на підставі, не у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Проте, зазначене рішення Чернігівського окружного адміністративного суду залишається невиконаним, дозвіл позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) не надано.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.
Визначення судом першої інстанції розміру моральної шкоди 2000 грн відповідає принципам розумності та справедливості.
Встановлення судом першої інстанції об`єктивної неможливості виконання рішення суду у зв`язку з не підтриманням проекту рішення депутатами міської ради було враховано судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, а не було підставою для звільнення відповідача від обов`язку відшкодувати моральну шкоду, і вказане не свідчить про неправильне застосування судом ст.1173 ЦК України, як про це вказує в своїй апеляційній скарзі позивач.
Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки іншим особам не впливає на правильність визначення судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди, який є співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому з боку відповідача немайнової шкоди.
Не заслуговують на увагу посилання Чернігівської міської ради в своїй апеляційній скарзі на справу №620/1528/19.
У вказаній справі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року частково задоволено апеляційну скаргу Чернігівської міської ради; рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року скасовано; провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов`язання вчинити дії закрито. Предметом спору у вказаній справі є рішення Чернігівської міської ради №40/VII-10 від 21.03.2019 року «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального садівництва, будівництва індивідуальних гаражі», яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). У ході розгляду справи судом апеляційної інстанції  встановлено, що спір фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 року у справі №825/2228/18.
Тобто наявність не скасованого пункту 11 рішення Чернігівської міської ради від 21.03.2019 року №40/VII-10 жодним чином не спростовує факту невиконання відповідачем рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року у справі №825/222/18, яким на Чернігівську міську раду покладено обов`язок надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 
Із вказаних підстав колегія суддів апеляційного суду також не приймає до уваги доводи відповідача про наявність судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку ст.382, 383 КАС України, у справі №825/2228/18.
Також не можуть бути прийняті судом до уваги посилання відповідача на результати розгляду адміністративної справи №620/3364/20 за позовом Чернігівської міської ради до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання неправомірною та скасування постанови про накладення на позивача штрафу за невиконання рішення суду, оскільки рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року підтверджено наявність виконавчого провадження з виконання виконавчого листа від 28.05.2019 № 825/2228/18, виданого на підставі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року. Отже, хоча судом і скасовано постанову державного виконавця про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду, проте не спростовано сам факт невиконання рішення суду боржником. Крім того, розгляд справи №620/3364/20 не завершено, враховуючи, що ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, яку залишено без руху ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року.
При цьому апеляційний суд враховує, що підставою своїх позовних вимог позивач вказує як бездіяльність відповідача, що виразилася у невиконанні рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року, так і протиправні дії Чернігівської міської ради, що виразилися у безпідставній відмові у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Сам факт заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 пов`язує з душевними стражданнями, яких він зазнає через неможливість реалізувати своє конституційне право на приватизацію земельної ділянки, порушення якого триває і дотепер.
Суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивачу доводиться докладати додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо розгляду його звернень. 
Доводи відповідача, що позивачем не доведений факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між моральною шкодою і рішенням, діями чи бездіяльністю відповідача та вини останнього в її заподіянні не ґрунтуються на матеріалах справи.
Враховуючи викладене в сукупності, доводи апеляційних скарг правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
                              П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Чернігівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                                             Судді: