ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/1118/20  Номер провадження 33/814/96/21	Головуючий у 1-й інстанції Прасол Я. В.  Доповідач ап. інст. Рябішин А. О.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2021 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Рябішин А.О., з секретарем Журою Н.Л., за участю особи , яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Дроменко Л.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи , що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2020 року щодо 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , працюючого бригадиром ФГ «Надія», до адміністративної відповідальності раніше не притягувався
про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП,

в с т а н о в и в:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
       Постановою судді Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та накладено на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200,00 (десять тисяч двісті) з позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 420,40 грн.
Згідно з постановою судді, 03.09.2020 о 04 год. 45 хв. по вул. Покровська в м. Решетилівка Полтавської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом – автомобілем марки KIA Cerato д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку, ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП..
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати , а провадження у справі закрити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те , що суддя неправильно встановив фактичні обставини по справі , він автомобілем не керував і відсутні докази цьому факту.
Також, адвокат в апеляції вказує на наявність правових підстав для взяття особи на поруки та закриття провадження у зв`язку зі скасуванням акта , який встановлює адмінвідповідальність.
Позиції учасників судового розгляду в судовому засіданні
В судовому засіданні адвокат Дроменко Л.В. та особа , яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити.
       Мотиви суду 
Заслухавши адвоката та особу , яка притягається до адміністративної відповідальності , вивчивши матеріали провадження , перевіривши доводи апеляційної скарги , апеляційний суд приходить до таких висновків.
Згідно ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
       Вказані вимоги закону суддею місцевого суду були виконані в повному обсязі.
Так , визнаючи ОСОБА_1  винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП , суддя суду першої інстанції  послався на докази , які були досліджені у повному обсязі, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення , згідно якого  ОСОБА_1  керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння , від огляду на стан сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків ; відеозапис з нагрудної камери поліцейського.
Оцінивши зазначені докази суддя прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Із вказаним висновком судді місцевого суду погоджується і апеляційний суд.
Натомість , доводи апеляційної скарги є непереконливими та висновків судді суду першої інстанції не спростовують.
Так , позиція апелянта в цілому зводиться до того , що він не керував автомобілем.
Проте вказані доводи апеляції спростовуються матеріалами справи.
Як вже зазначено вище доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом , на які послався суддя, є протокол про вчинення адміністративного правопорушення та відеозйомка з місця події.
Якщо звернутись до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення , то із нього вбачається , що ОСОБА_1 , будучи ознайомленим із своїми правами передбаченими ст.63 Конституції України , ст.268 КУпАП, маючи повне право та можливість надати пояснення щодо обставин , які йому ставляться за вину і в тому числі щодо керування транспортним засобом, від пояснень відмовився.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги апеляційним судом було перевірено відеозапис фіксування правопорушення.
Переглядом відеозапису, апеляційним судом було встановлено , що ОСОБА_1 сидів за кермом транспортного засобу , який мав увімкнені стоянкові ліхтарі та панель керування авто .
Під час свого спілкування із поліцейськими жодного разу не згадав , що автомобілем керувала якась інша особа , а не він. 
Підстав ставити під сумнів висновки суду першої інстанції про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом , апеляційний суд не вбачає.
Доводи апеляції про те , що ОСОБА_2 не був зупинений працівниками поліції , а отже відсутні докази керування , та , відповідно , однієї із складових правопорушення , пер5едьаченого ст. 130 КУпАП , є безпідставними.
Так , доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у  ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У даному провадженні , сукупність ряду обставин , а саме : стан транспортного засобу ( описаний вище) , поведінка особи , переконливо вказують на те , що відбувався рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 , а тому суддя місцевого суду , оцінюючи вказані докази за своїм внутрішнім переконанням , дійшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 , складу правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відсутні підстави в даному випадку і для закриття провадження у зв`язку зі скасуванням акту , яким встановлена адмінвідповідальність.
Відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Як вбачається з матеріалів провадження , події сталися 03.09.2020 ст.130 КУпАП.
Верховною Радою України 22 листопада 2018 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі – Закон № 2617 - VIII), яким визначено поняття кримінального правопорушення, кримінального проступку та особливості початку досудового розслідування у формі дізнання.
Закон № 2617 - VIII повинен був набрати чинності 1 січня 2020 р., проте був відтермінований і набрав чинності 1 липня 2020 р. Підпунктом 4 пункту 1 розділу 1 цього закону були внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення (Відомості Верховної Ради УРСР, 1984 р., додаток до № 51, ст. 1122), стаття 130 викладена в такій редакції:
«Стаття 130. Керування суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції ( далі по тексту ).
Крім того, згідно із пунктом 171 пункту 2 цього закону Кримінальний кодекс України (Відомості Верховної Ради, 2001 р. № 25-26, ст. 131) доповнений статтею 286-1 такого змісту: ( далі по тексту ).
Отже, після набрання чинності Закону № 2617 – VIII, з 01 липня 2020 року, відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за ст. 130 КУпАП перестала існувати.
Відповідальність за ці дії була криміналізована та передбачена ст. 286-1 КК України, тобто відбулося посилення відповідальності за ці делікти від адміністративної до кримінальної.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння. Посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. 
Законом України від 17 червня 2020 р. № 720-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 03 липня 2020 р. були внесені зміни до закону №2617-VIII. Підпунктом 117 розділу 1 Закону № 720-IX у розділі 1 Закону України «Про внесення змін до деяких актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (Закон № 2617 - VIII) у пункті 1; підпункти 2-4,7 виключено.
Саме підпункт 4 пункту 1 і запроваджував нову редакцію ст. 130 КУпАП, яка вступала в силу з 01 липня 2020 р. і не передбачала адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Крім того, у пункті 2 розділу 1 Закону № 2617-VIII виключено підпункти 127, 128, 131, 149, 171, 207. Саме підпунктом 171 доповнювався КК України статтею 286-1 Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вказаний закон набрав чинності у визначеному законом порядку та його положення неконституційними не визнавалися.
Отже, з 03 липня 2020 р. з часу набрання чинності Закону України № 720-IX кримінальна відповідальність за ст. 286-1 КК України відсутня, оскільки відбувалась декриміналізація цього суспільно небезпечного діяння.
Натомість існує адміністративна відповідальність з 03 липня 2020 р. за ст. 130 КУпАП в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII.
З огляду на викладене станом на день вчинення цього правопорушення , ч. 1 ст. 130 КУпАП діяла в редакції , згідно з якою відповідальність за цією статтею була передбачена за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тому дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковано судом першої інстанції за ч. 1 ст. 130 КУпАП .
Не вбачає підстав апеляційний суд і для передачі ОСОБА_1 на поруки трудовому колективу.
Відповідно до ст. 21 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.
Враховуючи суспільну небезпечність та характер вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення , обставини справи , зокрема , відмову у визнанні винуватості , підстав для застосування ст. 22 КУпАП апеляційний суд не вбачає.
Підсумовуючи вищевикладене , апеляційний суд звертає увагу на нелогічність та несумісність апеляції ОСОБА_3 , в якій одночасно ставляться , на переконання апеляційного суду , взаємовиключаючі вимоги : про скасування постанови на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 ; на підставі п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП та передачу матеріалів щодо нього на розгляд трудового колективу.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з додержанням вимог статті 33 КУпАП, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції частини статті за дане правопорушення.
Порушень законодавства про адміністративні правопорушення, суддею суду першої інстанції, які ставили б під сумнів його висновки, в ході апеляційного розгляду не встановлено. 
Зважаючи на вищевикладене, не вбачаю підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. 293, 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення , а постанову судді Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2020 року щодо нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП – без змін;

Постанова є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає. 

Суддя А.О. Рябішин