Справа № 463/5407/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В. 
Провадження № 22-ц/811/3395/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
секретаря: Матяш С.І.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Маліцького Дмитра Вікторовича на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача, просила ухвалити рішення про стягнення аліментів на утримання їх повнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення ним навчання. Мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем народився син – ОСОБА_3 , який є студентом першого курсу денної форми навчання Інституту економіки і менеджменту Національного Університету «Львівська політехніка», не працює, проживає з нею, і знаходиться на її утриманні. Відповідач майже не надає матеріальної допомоги на його утримання, хоча впевнена що має можливість таку надавати, оскільки працює за кордоном. Ствердила, що сама немає змоги самостійно матеріально забезпечувати сина, оскільки має невисоку зарплату. Тому просить у судовому порядку постановити про стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) відповідача, з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. У підтвердження вимог покликається на копію свідоцтва про народження, копію довідки про реєстрацію місця проживання, довідку з місця навчання та інші документи.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2  задоволено.
Вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою  АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 червня 2020 року і до припинення навчання або досягнення ним двадцятитрьохрічного віку.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.
Вказане рішення суду оскаржив представник. ОСОБА_1 – адвокат Маліцький Дмитро Вікторович.
Вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що судом не взято до уваги що ОСОБА_1 проживає з матір`ю, яка не має можливості сама забезпечити належне утримання через похилий вік. Також покликається на те, що позивачем не надано належним чином посвідченої копії договору про надання освітніх послуг.
Також звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що довідка з місця проживання сина на момент ухвалення рішення може бути неактуальною, оскільки видана до набуття сином повноліття.
Просить рішення суду скасувати і постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач є батьком повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, а батько в свою чергу має можливість надавати таку допомогу в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісячно, починаючи з 18 червня 2020 року і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23-річного віку.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється сином відповідача ОСОБА_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження.
Згідно довідки №241, виданою 10.06.2020р. Національним університетом «Львівська політехніка», ОСОБА_3 є студентом даного ВУЗу, навчається на першому курсі денної форми навчання Інституту економіки і менеджменту Національного Університету «Львівська політехніка» (а.с. 5), навчання закінчує в червні 2023р. Ніде не працює. ОСОБА_3 зареєстрований та проживає з мамою, позивачкою по справі.
Відповідач працює на посаді головного фахівця ПрАТ «ЛьвівОРГРЕС».
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України (в редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Згідно з ст.201 Сімейного кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що повнолітня дитина сторін потребує матеріального забезпечення у зв`язку із продовженням навчання, суд правильно звернув увагу на те, що відповідач відповідач офіційно працює та має стабільний дохід, також враховується не тільки стан здоров`я та матеріальне становище дитини, але і стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, а також відсутність неповнолітніх дітей, яким за Законом зобовзаний надавати утримання.
З резолютивної частини рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2020 року вбачається, що суд ухвалив стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 18 червня 2020 р., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Частинами 2, 3 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» передбачено, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.
Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Отже, Сімейним кодексом України передбачено мінімальний гарантований розмір аліментів тільки для дітей відповідного віку і не передбачено мінімального гарантованого розміру аліментів для інших соціальних і демографічних груп, які мають право на одержання аліментів.
Враховуючи, що ОСОБА_3 є повнолітньою працездатною особою, яка продовжує навчання і має право на одержання аліментів до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцятитрирічного віку, законодавством України, чинним на момент подання позовної заяви не передбачено встановлення для нього мінімального гарантованого розміру аліментів, відтак колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінити рішення суду в частині визначення розміру аліментів.
Керуючись ч.5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Маліцького Дмитра Вікторовича – задовольнити частково.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2020 року – змінити, виключивши з абзацу другого резолютивної частини рішення словосполучення «але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».
В решті рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 17.02.2021 року.

Головуючий: О.М. Ванівський

Судді:  Т.І. Приколота

Р.В. Савуляк