ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2021 року          м.Дніпро         Справа №  908/2395/20
          Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кузнецова В.О.,
суддів Чередка А.Є., Коваль Л.А.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу приватного підприємства "Група науково-промислових досліджень" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2020 (повне судове рішення складено 07.12.2020, суддя Федорова О.В.)  у справі 
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Українська бізнес-компанія", м.Дніпро
до відповідача приватного підприємства "Група науково-промислових досліджень", Запорізька область, м.Бердянськ
про стягнення 103470,10 грн
ВСТАНОВИВ:
        І. Короткий зміст і підстави позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська бізнес-компанія" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до приватного підприємства "Група науково-промислових досліджень" про стягнення заборгованості за поставлений товар в сумі 103470,10 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на невиконання відповідачем зобов`язання з оплати товару, поставленого позивачем за видатковими накладними відповідно досягнутої між сторонами домовленості  в період з 06.06.2019 по 28.08.2019.
         ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
      Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2020 у даній справі позов задоволено. Стягнуто з приватного підприємства "Група науково-промислових досліджень"  на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Українська бізнес-компанія"  заборгованість за поставлений товар в сумі 103470,10 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 2102,00 грн. 
 Рішення місцевого господарського суду мотивовано посиланням на те, що господарські взаємовідносини сторін щодо укладення та виконання договору поставки підтверджуються видатковими накладними №284 від 06.06.2019, №351 від 14.06.2019, №569 від 19.08.2019, №598 від 28.08.2019, та виписаними до них рахунками №284 від 21.05.2019, №350 від 14.06.2019, №569 від 19.08.2019, №598 від 28.08.2019, за якими відповідач прийняв товар у повному обсязі та здійснив часткову оплату.  Відповідач, прийнявши поставлений позивачем товар за асортиментом та ціною, що вказані у видаткових накладних та рахунках, погодився на поставку товару на умовах, які запропоновані позивачем, та, здійснивши часткову оплату цього товару, підтвердив свою згоду з цими умовами. Доказів оплати товару на суму 103 470,10 грн відповідачем не надано.
         ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи
          3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
          Приватне підприємство "Група науково-промислових досліджень", не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняте нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.
          Аргументуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що судом першої інстанції не враховано за яким саме договором виникли обов`язки у сторін.
          Так, за твердження скаржника, між сторонами існують відносини за двома договорами: договором №19 від 20.05.2020, за умовами якого поставка товару повинна відбуватися за заявою покупця, якою покупець визначає кількість товару, яку спроможний сплатити покупець; договором, укладеному у спрощений спосіб щодо зберігання частини виготовленої продукції, кількість якої виготовлено виробником, вимушено за технологічним процесом виготовлення, а не за замовленням покупця та придбання його не є обов`язковим.
          Надлишкова виготовлена продукція, понад заяви, зберігається на відповідальному зберіганні у приватного підприємства   "Група науково-промислових досліджень", є власністю виробника та за наступною заявою переходе на баланс відповідача та підлягає оплаті. Такого факту у даному випадку не відбулося.
          Судом першої інстанції безпідставно прийнято до уваги заяву позивача, що підпис на накладній та акті звірки ідентифікується як підпис директора приватного підприємства  "Група науково-промислових досліджень", оскільки такі документи директор підприємства, як уповноважена особа на покупку ТМЦ, не підписував.
          На думку скаржника, відсутність заяви відповідача на покупку ТМЦ є свідченням про існування договору відповідального зберігання, укладеного у спрощений спосіб.
          Скаржник звертає увагу, що обов`язок з оплати та переходу права власності викладено у договорі №19 від 20.05.2020, за яким, як заявив позивач, не здійснювалася поставка ТМЦ.
          На теперішній час надлишково виготовлена продукція зберігається на відповідальному зберіганні у приватного підприємства "Група науково-промислових досліджень" за приписами ст.ст.936-955 Цивільного кодексу України.
          У відповідача не виникло обов`язку покупати ТМЦ виробника без заяви за договором №19 від 20052020 або за договором зберігання, укладеного у спрощений спосіб.
          Скаржник зауважує, що позивачем було надіслано до господарського суду дві позовні заяви, а саме позовну заяву від 14.09.2020 про стягнення з приватного підприємства "Група науково-промислових досліджень" 103 470,00 грн та позовну заяву від 19.03.2020 про стягнення з приватного підприємства "Група науково-промислових досліджень" 119 714,88 грн. При цьому у обох позовних заявах мова йдеться про одні і тіж накладні, акти, сплату, що підтверджує дії за письмовим договору №19 від 20.05.2020.
        3.2 Доводи інших учасників справи
    У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення господарського суду залишити без змін.
          В обґрунтування своєї правової позиції, позивач посилається на те, що відповідачем не надано жодних документів про передачу товарів саме на зберігання та погодження умов такого зберігання (договори, акти та інше).
          Доводи відповідача про здійснення спірних поставок на підставі договору поставки №19 від 20.05.2019 є безпідставними, оскільки відповідач не надав суду копії цього договору і в жодній спірній видатковій накладній чи рахунку відсутнє посилання на цей договір. При здійсненні оплат товару відповідач також не посилався на цей договір. 
          Видаткові накладні надані суду, містять підписи особи, яка ідентифікується як Череповський В.П. - керівник ПП   "Група науково-промислових досліджень". Отже товар отримано уповноваженою особою відповідача, що свідчить про виникнення у останнього обов`язків з його оплати.
          ІV. Апеляційне провадження
         4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді
          Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2021 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Чередко А.Є., Мороз В.Ф.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.01.2021 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху, повідомлено скаржника про можливість усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом надання доказів сплати судового збору в розмірі 3 153,00 грн, тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
          На виконання вимог ухвали суду від 18.01.2021, скаржником надано докази усунення недоліків  апеляційної скарги.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного підприємства "Група науково-промислових досліджень" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2020; постановлено розгляд справи здійснити у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.
Розпорядженням керівника апарату суду від 29.03.2021 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Мороза В.Ф.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 29.03.2021 для  розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Чередко А.Є., Коваль Л.А.
       4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами
На підставі видаткової накладної №284 від 06.06.2019 товариство  з обмеженою відповідальністю "Українська бізнес-компанія" поставило приватному підприємству "Група науково-промислових досліджень" товар (пакет пента терм 100х170) на суму 24184,80 грн (рахунок на оплату №284 від 21.05.2019). 
На підставі видаткової накладної №351 від 14.06.2019 позивач поставив відповідачу товар (пакети вакуумні 100х350 МЕТ) на суму 984,00 грн (рахунок на оплату №350 від 14.06.2019). 
На підставі видаткової накладної №569 від 19.08.2019 позивач поставив відповідачу товар (пакет пента терм 100х170) на суму 126970,20 грн (рахунок на оплату №569 від 19.08.2019). 
На підставі видаткової накладної №598 від 28.08.2019 позивач поставив відповідачу товар (пакети вакуумні 20х30 МЕТ) на суму 1499,10 грн (рахунок на оплату №598 від 28.08.2019).
Всього за вказаними видатковими накладними поставлено товар на суму 153 638,10 грн.
Відповідач повністю оплатив товар, поставлений за видатковою накладною №351 від 14.06.2019, на суму 984,00 грн, з посиланням на рахунок №351 від 14.06.2019, що підтверджується довідкою АТ «ОТП Банк» вих. №300-3-300-3/1063 від 29.09.2020. 
Також відповідач здійснив оплату за товар з посиланням на рахунок №284 від 21.05.2019 на суму 49 184,00 грн, що підтверджується довідкою АТ «ОТП Банк» вих. №300-3-300-3/1063 від 29.09.2020. 
Таким чином, рахунок №284 від 21.05.2019 на суму 24 184,80 грн повністю оплачений. 
Переплата за рахунком складає 24 999,20 грн (49 184,00 грн - 24 184,80 грн).
З урахуванням цієї переплати, неоплаченим залишився товар на суму 103 470,10 грн, поставлений за видатковими накладними №569 від 19.08.2019 та №598 від 28.08.2019 (126970,20 грн + 1499,10 грн - 24999,20 грн).
04.09.2020 позивач звернувся до відповідача з вимогою про оплату заборгованості.                               Відповідач залишив вказану вимогу позивача без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. 
          4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі
         Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
        Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши встановлені на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
          Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).
          За змістом ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
         Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша ст.509 Цивільного кодексу України).
   Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України.
      Договором у відповідності до вимог статті 626 Цивільного кодексу України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
     Положеннями статті 638 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
          Згідно до частини першій статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
          Відповідно до вимог статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
          Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (частина перша статті 181 Господарського кодексу України).
          За приписами ч.ч. 1 - 4, 7 ст.180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Згідно з ч.1 ст.641, ч.2 ст.642 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
          Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
          Правовідносини, що виникли між сторонами за своєю правовою природою є договором поставки.
          Приписами частин першої, другої статті 712 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з вимогами частини першої статті 265 Господарського кодексу України, визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
          Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
          Згідно з частиною першою статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
          Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України).
          Для спірного договору у відповідності до положень статті 657 Цивільного кодексу України обов`язкова письмова форма його укладення не передбачена.
          Факт поставки позивачем товару відповідачу підтверджується видатковими накладними №284 від 06.06.2019, №351 від 14.06.2019, №569 від 19.08.2019, №598 від 28.08.2019, та виписаними до них рахунками №284 від 21.05.2019, №350 від 14.06.2019, №569 від 19.08.2019, №598 від 28.08.2019, за якими відповідач прийняв товар у повному обсязі та здійснив часткову оплату. 
          У відповідності до положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" видаткова накладна - це супроводжуючий первинний документ, що використовується в бухгалтерському обліку та містить основні дані про товар, що передається, відправляється, транспортується.
          Отже, видаткова накладна є належним документом, що підтверджує оформлення договірних відносин між сторонами.
Відповідач, прийнявши поставлений позивачем товар за асортиментом та ціною, що вказані у видаткових накладних та рахунках, погодився на поставку товару на умовах, які запропоновані позивачем, та, здійснивши часткову оплату цього товару, підтвердив свою згоду з цими умовами.
Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду, що відносно спірної поставки між сторонами укладено договір поставки у спрощеній формі, шляхом виставлення рахунку, підписання видаткової накладної, поставки товару та прийняття цього товару покупцем. Вказані документи містять істотні умови договору поставки щодо найменування товару, його кількості та ціни.
    Статтею 193 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
     За приписами ст.ст.525,526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
    Статтею 610 Цивільного кодексу України  передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.                            Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
      Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 Цивільного кодексу України).
За приписами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
З матеріалів справи вбачається, що за видатковими накладними №284 від 06.06.2019, №351 від 14.06.2019, №569 від 19.08.2019, №598 від 28.08.2019, та виписаними до них рахунками №284 від 21.05.2019, №350 від 14.06.2019, №569 від 19.08.2019, №598 від 28.08.2019 позивачем поставлено товару на суму 153638,10 грн. Відповідач оплатив товар частково. 
В акті звірки взаєморозрахунків сторін за період з 01.06.2019 по 19.08.2019 відображені факти продажу товарів 06.06.2019 на суму 24184,80 грн (№284), 14.06.2019 на суму 984,00 грн (№351) та 19.08.2019 на суму 126970,20 грн (№569), всього на суму 152139,00 грн. Також відображені оплати товару, здійснені відповідачем за період з 06.06.2019 по 12.07.2019 на суму 17984,00 грн. 
Таким чином, відповідачем підтверджена заборгованість на користь позивача в розмірі 134155,00 грн станом на 19.08.2019. 
В подальшому позивачем була здійснена поставка товару за видатковою накладною №598 від 28.08.2019 на суму 1499,10 грн, а відповідачем здійснені оплати за період з 17.10.2019 по 24.12.2019 на загальну суму 31184,00 грн. 
Отже, залишок заборгованості складає 103 470,10 грн (134155,00 грн +1499,10 грн - 31184,00 грн.).
Приймаючи до уваги, що видаткові накладні №284 від 06.06.2019 та №351 від 14.06.2019 оплачені відповідачем з відповідним призначенням платежу, неоплаченим залишився товар за видатковими накладними №569 від 19.08.2019 та №598 від 28.08.2019.
При цьому, часткова оплата товару здійснена відповідачем вже після поставки товару за спірними накладними, у тому числі й за рахунками №284 від 21.05.2019, №350 від 14.06.2019, які відповідачем не визнаються. 
Факт отримання відповідачем рахунків за всіма спірними накладними підтверджується тим, що у цих видаткових накладних зазначено посилання на рахунки, а тому підписанням спірних видаткових накладних відповідач підтвердив і факт отримання всіх виписаних до них рахунків.
Доказів оплати товару на суму 103 470,10 грн відповідачем не надано.
Колегія суддів апеляційного господарського суду приймає до уваги, що реальність спірних господарських операцій підтверджено також складеними та зареєстрованими позивачем податковими накладними.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості  за поставлений товар в сумі 103 470,10 грн.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що між сторонами у спрощений спосіб укладено договір відповідального зберігання.
          За приписами ч.1 ст.936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
          Відповідно до ч.ч.1,3 ст.937 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.
          Згідно ст.208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.
          Відповідачем не надано доказів дотримання письмової форми договору зберігання, зокрема, про те, що прийняття позивачем речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.
          Таким чином, укладений між сторонами у спрощений спосіб договір, не є договором зберігання.
          Апеляційний господарський суд не приймає до уваги посилання скаржника на договір №19 від 20.05.2020, оскільки відповідачем не надано суду копію вказаного договору, тому суд позбавлений можливості дослідити умови цього договору та надати їм належну оцінку.
          Крім того, у спірних видаткових накладних та рахунках відсутні посилання на договір №19 від 20.05.2020. При здійсненні оплати товару, відповідач також не посилався на рахунки №284 від 21.05.2019, №351 від 14.06.2019. 
          Відтак, спірна поставка відбулася поза межами договору №19 від 20.05.2020.
          Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на надіслання позивачем на адресу господарського суду позовної заяви від 19.03.2020 про стягнення з приватного підприємства "Група науково-промислових досліджень" 119 714,88 грн, з огляду на те, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, відомості з якого є відкритим та загальнодоступними, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.08.2020 у справі №908/779/20 вказану позовну заяву повернуто позивачеві на підставі ч.4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України. Отже, вказаний спір господарським судом по суті не вирішено.
Щодо твердження відповідача про підписання накладної та акту звірки неуповноваженою особою, апеляційний господарський суд враховує таке.
Видаткова накладна №284 від 06.06.2019 містить підпис з боку відповідача без зазначення особи, яка вчинила цей підпис. Печатка та посилання на довіреність відсутні. Разом з цим, видаткова накладна виписана на підставі рахунку №284 від 21.05.2019. Відповідачем видана довіреність № 9 від 06.06.2019 на ім`я директора Череповського В.П. на отримання товару за цим рахунком, яка підписана директором Черепевського В.П. та скріплена печаткою підприємства.
Видаткова накладна №351 від 14.06.2019 містить підпис з боку відповідача без зазначення особи, яка його вчинила та посилання на довіреність, однак підпис цієї особи засвідчений печаткою підприємства. Видаткова накладна виписана на підставі рахунку №350 від 14.06.2019. 
Видаткова накладна №569 від 19.08.2019 містить підпис з боку відповідача без зазначення особи, яка його вчинила та посилання на довіреність, однак підпис цієї особи засвічений печаткою підприємства. Видаткова накладна виписана на підставі рахунку №569 від 19.08.2019. Крім того, товарно-транспортна накладна №569 від 19.08.2019, свідчить про те, що відповідачу доставлено вантаж згідно з видатковою накладною №569 від 19.08.2019. Вказана товарно-транспортна накладна підписана з боку відповідача ОСОБА_1 , підпис якого засвідчено печаткою підприємства. 
Видаткова накладна №598 від 28.08.2019 містить підпис з боку відповідача без зазначення особи, яка його вчинила та посилання на довіреність, однак підпис цієї особи засвідчений печаткою підприємства. Видаткова накладна виписана на підставі рахунку №598 від 28.08.2019.
          Акт звірки взаєморозрахунків станом за період 01.08.2019 - 19.08.2019 містить підпис з боку відповідача без зазначення особи, яка його вчинила та посилання на довіреність, однак підпис цієї особи засвідчений печаткою підприємства.  
          Колегія суддів враховує, що відтиском печатки організації засвідчується на документі підпис відповідальної особи, яка мала доступ до печатки.
          Відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печатки і штампів, а також законність користування ними покладається на керівника підприємства, який у разі її втрати має негайно повідомити правоохоронні органи.
Відповідач не заперечує справжність печатки. При цьому, не надає суду доказів протиправності використання своєї печатки чи доказів її викрадення, так само як і доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з викраденням чи втратою печатки, у зв`язку з чим відсутні правові підстави вважати, що печатка використовувалась не на розсуд відповідача.
Зазначаючи фактично про підроблення підпису директора товариства відповідача, скаржником не надано доказів звернення з цього приводу до правоохоронних органів, а також не надано експертного висновку, складеного на замовлення (за зверненням) відповідача.
Встановивши наведені обставини, колегія суддів вважає, що спірні видаткові накладні та акт звірки взаєморозрахунків підписані уповноваженим представником відповідача.
     4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги
          Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час ухвалення рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення  суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
       4.5 Розподіл судових витрат
          Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.
         Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
          У задоволенні апеляційної скарги приватного підприємства "Група науково-промислових досліджень" відмовити.
          Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2020 у справі №908/2395/20 залишити без змін.
       Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
      Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

         Головуючий суддя                                                              В.О.Кузнецов

         Судді                                                                                      А.Є.Чередко

                                                                                                          Л.А.Коваль