У х в а л а
        
19 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 759/20970/18
 
провадження № 61-1770ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., 
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року, додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування вартості інвестицій та стягнення штрафної неустойки за умовами договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 штрафну неустойку у розмірі 100 тис. грн та грошові кошти сплачені за оформлення візи для ОСОБА_1 до Китайської Народної республіки у розмірі 118 050 грн 50 коп.
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 18 050 грн 50 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.
 
Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про стягнення судових витрат відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 06 січня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року у частині залишення без задоволення вимог про стягнення штрафної неустойки та стягнення судового збору скасовано й ухвалено в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 штрафну неустойку у розмірі 20 тис. грн. В іншій частині позову ОСОБА_3 щодо неустойки залишено без задоволення. Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про відшкодування вартості інвестицій у розмірі 18 050 грн 50 коп. та додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
01 лютого 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - подав до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, що надійшла 02 лютого 2021 року, в якій заявник просить оскаржувані судові рішення у частині задоволення позову ОСОБА_3 скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, стабілізувати цивільні правовідносини.
 
Так відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України                             не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім зазначених вище випадків.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення штрафної неустойки у розмірі 100 тис. грн та грошові кошти за візу у розмірі 118 050 грн 50 коп.
 
Отже ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн*250=567 500 грн).
 
Переглядаючи справи в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом                  а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
 
Проте, наведені заявником у касаційній скарзі доводи та аналіз судових рішень у справі не дають підстав для висновків про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки наведені мотиви самі по собі не можуть бути підставою, що підпадає під дію підпункту а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, інших мотивувань касаційна скарга не містить. 
 
Отже вищевикладене свідчить про те, що посилання заявника на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, є необґрунтованими.
 
Вказані заявником доводи касаційної скарги по суті висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на  визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України поширюються й на касаційне провадження.
 
Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи  від  07  лютого  1995   року,   який   рекомендував   державам-членам 
вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року,   § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
 
При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).
 
Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Заявник реалізував своє право на апеляційний перегляд цієї справи.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження відповідають Конституції України.
 
З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на  судові рішення, що не підлягабть касаційному оскарженню; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення цього спору; зазначивши, при цьому, обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які визнані судом необґрунтованими, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
 
Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року, додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування вартості інвестицій та стягнення штрафної неустойки за умовами договором відмовити.
 
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами надіслати заявнику.
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                        О. М. Осіян

                                                                                                   О. В. Білоконь

                                                                                                                 Н. Ю. Сакара