ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/11997/19                                                                                       Суддя першої інстанції: Вєкуа Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 березня 2021 року                                                                               м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          судді-доповідача                        - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Файдюка В.В. та Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 травня 2020 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання неправомірними дій та скасування податкового повідомлення-рішення, 

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2019 року ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» звернулося до суду адміністративним з позовом, у якому просило:
-           визнати неправомірними дії посадових осіб Головного управління ДФС у м. Києві (процесуальним правонаступником якого є Головне управління ДПС у м. Києві);
-           скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 22 березня 2019 року № 1112615147 про сплату  податкового зобов`язання на загальну суму 39864 грн 00 коп.;
-            скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 22 березня 2019 року № 1122615147 про сплату  податкового зобов`язання на загальну суму 132730 грн 00 коп.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 травня 2020 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.  
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки акту перевірки ґрунтуються на неналежних доказах. Також скаржник зазначає, що під час перевірки та розгляду справи в суді першої інстанції надав первинні та інші документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій з ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «ВОВКОДАВ», ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» та ТОВ «СЛІМ СОЛЮШН». 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що позивач задекларував витрати та податковий кредит за операціями з контрагентами, в діяльності яких наявні ознаки фіктивності. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 травня 2020 року - без змін, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що Головне управління ДФС у м. Києві провело документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» з питань дотримання вимог податкового законодавства та іншого законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «ВОВКОДАВ» за травень 2017 року, з ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» за червень 2017 року, з ТОВ «СЛІМ СОЛЮШН» за лютий, березень 2018 року, за результатами якої складено акт перевірки від 18 лютого 2019 року № 37/26-15-14-07-03-10/35920006.
На підставі вказаного акту перевірки були винесені податкові повідомлення-рішення від 22 березня 2019 року:
-          № 1112615147, яким позивачу нараховані грошові зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 39864 грн 00 коп., з яких 31891 грн 00 коп. - за податковими зобов`язаннями та 7973 грн 00 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.
          -          № 1122615147, яким позивачу нараховані грошові зобов`язання з податку на додатну вартість на загальну суму 132730 грн 00 коп., з яких 106184 грн 00 коп. - за податковими зобов`язаннями та 26546 грн 00 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями. 
Вказані рішення контролюючого органу були оскаржені до Державної фіскальної служби України, однак рішенням від 31 травня 2019 року № 25125/6/99-99-11-04-01-25 у задоволенні скарги ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» відмовлено. 
Підставою для винесення податкових повідомлень-рішень від 22 березня 2019 року № 1112615147 та № 1122615147 став висновок Головного управління ДФС у м. Києві про відсутність фактичного здійснення господарських операцій ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» з такими контрагентами: ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «ВОВКОДАВ», ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» та ТОВ «СЛІМ СОЛЮШН».
Не погоджуючись із висновками Головного управління ДФС у м. Києві, що викладені в акті перевірки, а також із податковими повідомленнями-рішеннями від від 22 березня 2019 року № 1112615147 та № 1122615147, ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» звернулося до суду з адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ», суд першої інстанції виходив з того, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та витрат, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів позивача, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум до податкового кредиту та витрат є безпідставним. Вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках надавати передбачені законом  податкові вигоди.
Колегія суддів в цілому погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Особливості виникнення права на податковий кредит та його реалізації визначені у розділі V Податкового кодексу України (вживається у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
Положеннями пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
У відповідності до абз. «а» п.  198.1 ст.  198 Податкового кодексу України  право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Датою виникнення права платника податку на додану вартість на віднесення сум податку до податкового кредиту, відповідно до п. 198.2  ст.  198 Податкового кодексу України,  вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів / послуг; дата отримання платником податку товарів / послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого  наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року № 73, витратами є зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).
Згідно з п. 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого  наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 об`єктами витрат є продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов`язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат.
Відтак обов`язковою умовою виникнення права на формування податкового кредиту та витрат є сплата податку на додану вартість у ціні придбаних товару і послуг та понесення витрат на оплату товару і послуг, які фактично надані або підлягають наданню, а також призначені для використання у власній господарській діяльності.
Таким чином, під час здійснення контролю за правомірністю формування ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» податкового кредиту та витрат підлягає перевірці фактичне придбання та отримання товару і послуги від ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «ВОВКОДАВ», ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» та ТОВ «СЛІМ СОЛЮШН». Така перевірка проводиться, зокрема, шляхом дослідження первинних документів, складенням яких супроводжувалося здійснення відповідних операцій. 
Одночасно колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 280/546/19, згідно з якою встановлені у вироках факти фіктивного підприємництва виключають оцінку наданих позивачем первинних документів, виписаних за операціями з придбання послуг та товарів у цих товариств, як достовірних.
Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2019 року у справі № 201/4522/18 ОСОБА_1 (керівника ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС») було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження.
Згідно з вказаною ухвалою ОСОБА_1 висунуто обвинувачення у тому, що вона, діючи умисно, з корисливих мотивів, без мети ведення фінансово-господарської діяльності, підписавши та передавши невстановленій особі протокол № 1 установчих зборів засновників ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС», датований 10 січня 2017 року та статут ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС», на підставі яких 11 січня 2017 року було створено (зареєстровано) вказану юридичну особу, в порушення вимог ст.ст. 19, 56, 58, 65, 89 Господарського кодексу України, ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.ст. 81, 87, 89, 92, 93 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 15 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», ст.ст. 45, 48, 64 Податкового кодексу України, набувши право власності на підприємство ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» та одночасно взявши на себе обов`язки, передбачені посадою директора в частині ведення фінансово-господарської діяльності, організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих функцій, усвідомлюючи покладену на неї відповідальність посадової особи та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, розуміючи, що не прийматиме жодної участі у подальшому веденні фінансово-господарської діяльності ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС», надала можливість невстановленим особам створити суб`єкт підприємницької діяльності (юридичну особу), з метою прикриття незаконної діяльності та здійснювати документальне оформлення начебто проведених операцій з купівлі-продажу товарів (надання послуг, виконання робіт) від імені ОСОБА_1 , як засновника та керівника зазначеного підприємства.
За висновком суду дії ОСОБА_1 , які виразилися у пособництві в створенні суб`єкту підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності, кваліфіковані саме за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України.
Також суд встановив, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України, мало місце 11 січня 2017 року.
Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 було закрите у зв`язку із закінченням строків давності з одночасним звільнення особи від кримінальної відповідальності. 
У відповідності до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2019 року у справі № 201/4522/18 установлено, що 11 січня 2017 року було здійснено державну реєстрацію ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» з порушенням установленого законом порядку (шляхом вчинення злочину, який полягає у фіктивному підприємництві). 
Надаючи оцінку зазначеній ухвалі як доказу в адміністративній справі, колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 826/10170/17. У вказаному судовому рішенні Верховний Суд аналізував можливість прийняття первинних документів у разі, коли вироком суду встановлено факт фіктивності реєстрації товариства, з яким позивач мав господарські відносини. Верховний Суд прийшов до висновку, що всі первинні документи, видані контрагентом позивача та підписані особою, яка визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 205 Кримінального кодексу України, як керівником, є неприйнятними за об`єктивним та суб`єктивним критеріями. Об`єктивний критерій полягає у встановлені в межах кримінального провадження обставин того, що це підприємство реальною діяльністю не займалось, здійснювало безтоварні операції, а суб`єктивний - у тому, що всі первинні документи, підписані особою, яка визнала підписання цих документів в межах здійснення не господарської діяльності, а вчинення злочину. Вважати документи контрагента позивача належними для формування витрат не вбачається можливим, з огляду на обов`язковість вироку у питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Під час апеляційного розгляду справи колегія суддів враховує також позицію щодо особливостей урахування вироку у кримінальному провадженні, викладену в постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 826/10205/16. Верховний Суд зазначив, що сам факт наявності вироку у кримінальному провадженні не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених вироком, який набрав законної сили, періоду часу, за який такі обставини встановлені, а також конкретної особи та наслідки її дій.
Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд виходив із того, що суди першої та апеляційної інстанцій, використовуючи цілком правильну аргументацію щодо необхідності комплексного дослідження обставин справи та підтвердження операцій належними і допустимими первинними документами податкового та бухгалтерського обліку, врахували лише те, що всі первинні документи, якими обґрунтовується реальність операцій з контрагентом підписано особою, яка не мала на меті здійснення фактичної господарської діяльності. Вказані обставини встановлені вироками, які набрали законної сили. Разом з тим, судами попередніх інстанцій не перевірено у який саме період здійснювалися господарські операції та чи могла ця особа (відносно якої вирок) укласти вказані договори до моменту, з якого вироком суду підтверджена фіктивність її діяльності.
У постанові Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 826/3498/15  також акцентовано увагу на необхідності перевіряти чи встановлено вироком вина саме тієї уповноваженої особи контрагента позивача, яка здійснювала підписання первинних документів.
Колегія суддів враховує, що зазначені правові позиції Верховного Суду стосуються випадків наявності вироків у кримінальних справах, в той час як Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було постановлено ухвалу від 16 квітня 2019 року про закриття кримінального провадження. 
Разом з тим, за змістом ч. 6 ст. 78 КАС України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, на рівні з вироком суду в кримінальному провадженні. 
Відтак зазначені правові позиції Верховного Суду у повній мірі мають бути враховані під час розгляду і вирішення цієї справи. 
Згідно з ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2019 року у справі № 201/4522/18 державну реєстрацію створення ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» було проведено 11 січня 2017 року. 
На підтвердження існування господарських правовідносин з вказаним контрагентом позивач надав до суду копії договору поставки № КС-2906 від 29 травня 2017 року та специфікації до нього, видаткової накладної № РН-0601/17 від 01 червня 2017 року, товарно-транспортної накладної № ТК-00587 від 01 червня 2017 року та податкової накладної № 71 від 01 червня 2017 року. 
Вказані документи від імені ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» підписала саме директор ОСОБА_1 .
Отже, документи щодо господарських правовідносин між ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» та ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» були складені та підписані після подій, описаних в ухвалі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2019 року у справі № 201/4522/18.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що первинні документи ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами та, як наслідок, не визнаються такими, що посвідчують факт здійснення господарської операції та отримання товару.
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком відповідача та суду першої інстанції про правомірність нарахування ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» грошових зобов`язань за операціями з цим контрагентом. 
Також позивачу були нараховані грошові зобов`язання у зв`язку з не підтвердженням фактичного здійснення господарських операцій з ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «ВОВКОДАВ» та ТОВ «СЛІМ СОЛЮШН».
Згідно з актом перевірки від 18 лютого 2019 року № 37/26-15-14-07-03-10/35920006 висновок про відсутність фактичного здійснення господарських операцій ґрунтується на показах свідків - ОСОБА_2 (директор ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «ВОВКОДАВ») та ОСОБА_3 (директор ТОВ «СЛІМ СОЛЮШН»), а також податковій інформації щодо вказаних товариств.
Так, відповідач зазначає, що відповідно до пояснення від 05 травня 2017 року, ОСОБА_2 стало відомо про те, що вона є директором, бухгалтером та засновником ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «ВОВКОДАВ» (код 40152208) від працівників правоохоронних органів. Реєстрацію вищезазначеного підприємства вона не здійснювала і нікого на це не уповноважувала. За яких обставин та ким саме було зареєстровано на її ім`я ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «ВОВКОДАВ» їй не відомо. Де знаходяться реєстраційні документи та документи щодо фінансово-господарської діяльності, печатка суб`єкта господарювання ОСОБА_2 не відомо. Також ОСОБА_2 повідомила, що з її квартири було викрадено речі, в тому числі документи (паспорт та ідентифікаційний код), про що вона повідомляла підрозділи міліції. 
У свою чергу згідно з протоколом допиту свідка від 15 травня 2018 року, який проводився в межах кримінального провадження № 12017220000001173, ОСОБА_3 пояснив, що про існування та діяльність підприємства ТОВ «СЛІМ СОЛЮШН» йому нічого не відомо, адже він погодився оформити підприємство на своє ім`я за грошову винагороду у розмірі 500 грн 00 коп. До наступної діяльності ТОВ «СЛІМ СОЛЮШН» відношення не мав. Також ОСОБА_3 просив відмінити державну реєстрацію ТОВ «СЛІМ СОЛЮШН», оскільки воно створювалось без мети реального ведення господарської діяльності.
Копії вказаних пояснення від 05 травня 2017 року та протоколу допиту свідка від 15 травня 2018 року були подані до суду першої інстанції разом із відзивом на позовну заяву.
Надаючи оцінку зазначеним письмовим доказам, колегія суддів враховує, що у поясненнях ОСОБА_2 від 05 травня 2017 року відсутні відомості про те, ким, на яких правових підставах та за яких обставин такі пояснення були відібрані. Натомість допит ОСОБА_3 відбувся в рамках кримінального провадження № 12017220000001173.
Також колегія суддів враховує, що вироки у кримінальних справах або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, якими було б встановлено, що мало місце створення ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «ВОВКОДАВ» та ТОВ «СЛІМ СОЛЮШН» за грошову винагороду без наміру здійснення господарської діяльності - в матеріалах справи відсутні. 
У зв`язку з цим обставини, викладені в поясненнях від 05 травня 2017 року та встановлені під час розслідування кримінального провадження № 12017220000001173, згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, підлягають доведенню в межах цієї справи в загальному порядку. 
Разом з тим доказів, які б підтверджували або спростовували обставини щодо створення і діяльності вказаних юридичних осіб, які були повідомлені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і викладені в поясненнях від 05 травня 2017 року та в протоколі допиту свідка від 15 травня 2018 року, сторони справи не надали. 
Отже, під час проведення перевірки відповідач встановив обставини, які хоч і не є беззаперечним доказом відсутності фактичного виконання робіт (надання послуг) та поставок товарів, проте поставили під сумнів можливість їх здійснення саме ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «ВОВКОДАВ» та ТОВ «СЛІМ СОЛЮШН».
У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що перевірку фактичного здійснення господарських операцій між ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» та вказаними контрагентами слід здійснювати шляхом дослідження та аналізу первинних й інших документів, що відображають їх зміст.
З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» та ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «ВОВКОДАВ» був укладений договір про виконання робіт № 19 від 03 травня 2017 року за умовами якого, виконавець зобов`язується надати позивачу консультаційні послуги по проведенню вхідного контролю, здійснити технічні випробування експлуатаційних характеристик приладів ОПС та електронного обладнання, надати консультації з питань, пов`язаних з використанням обладнання.
На підтвердження фактичного виконання вказаного договору ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» надало до суду копії акту виконаних робіт від 03 травня 2017 року № 19 та податкової накладної від 10 травня 2017 року № 82, а також виписки по рахунку за 31 травня 2017 року разом з листом від 31 травня 2017 року № б/н, який позивач повідомляв ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «ВОВКОДАВ» про допущення описки в призначенні платежу, вказаного в платіжних дорученнях від 31 травня 2017 року № 623 та № 624. 
Між ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» та ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «ВОВКОДАВ» був також укладений договір № 21 від 10 травня 2017 року, за умовами якого виконавець зобов`язувався надати позивачу консультаційні послуги з пошуку оптових покупців, вивченню та наданню інформації стосовно попиту на товари ОПС, науково-технічне консультування. 
З метою підтвердження виконання цього договору позивач подав до суду першої інстанції суду копії акту виконаних робіт від 12 травня 2017 року № 2 та податкової накладної від 12 травня 2017 року № 83, а також виписки по рахунку за 31 травня 2017 року разом з листом від 31 травня 2017 року № б/н, який позивач повідомляв ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «ВОВКОДАВ» про допущення описки в призначенні платежу, вказаного в платіжних дорученнях від 31 травня 2017 року № 623 та № 624. 
Дослідивши первинні документи, які були надані ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» для доведення перед судом фактичного отримання від ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «ВОВКОДАВ», послуг обумовлених договорами № 19 від 03 травня 2017 року та № 21 від 10 травня 2017 року, колегія суддів прийшла до висновку, що вони не дають можливості встановити зміст господарських операцій та не є достатніми для підтвердження їх здійснення.  
Так, в акті виконаних робіт від 10 травня 2017 року зазначається, що ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «ВОВКОДАВ» у травні 2017 року були виконані консультаційні послуги по проведенню вхідного контролю, технічні випробування експлуатаційних характеристик приладів ОПС та електронного обладнання. 
Разом з тим в договорі № 19 від 03 травня 2017 року та акті виконаних робіт від 10 травня 2017 року відсутні відомості щодо дати і місця проведення консультацій, перелік осіб, які залучалися про їх проведення як з боку замовника, так і з боку виконавця, не визначена форма проведення консультацій (усна чи письмова). 
У вказаних документах також не зазначений перелік приладів ОПС та електронного обладнання (їх марка, місцезнаходження), щодо яких проводилися технічні випробування експлуатаційних характеристик, а також результати таких випробувань, висновки і пропозиції за підсумками їх проведення. 
Також колегія суддів враховує, що у договорі № 19 від 03 травня 2017 року була визначена фіксована загальна вартість робіт, обумовлених договором - 75360 грн 00 коп. Така ж вартість робіт зазначена в акті від 10 травня 2017 року та у податковій накладній від 10 травня 2017 року № 82. 
Водночас, обсяг виконаних робіт, зазначений в акті від 10 травня 2017 року, є меншим у порівнянні з тим, що був визначений у договорі № 19 від 03 травня 2017 року. Вказаний договір передбачав також надання консультаційних послуг, пов`язаних з використанням обладнання. Незважаючи на відсутність в акті 10 травня 2017 року   посилання на фактичне виконання вказаних робіт, позивач здійснив їх оплату.
Так само в акті надання послуг від 12 травня 2017 року № 2 відсутні посилання на зміст фактично виконаних робіт та їх результати.
Доказів того, що ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «ВОВКОДАВ» виконало пошук оптових покупців, дослідило попит на товари ОПС і передало відповідну інформацію позивачу, матеріали справи не містять. Список оптових покупців із зазначенням товарів, які вони бажають придбати, а також інформація про попит на товари ОПС із зазначенням їх найменування до суду не надані. 
Між ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» та ТОВ «СЛІМ СОЛЮШН» був укладений договір поставки № СС-08 від 06 лютого 2018 року, за умовами якого позивач придбав обладнання охоронного відеоспостереження, номенклатура, кількість і ціна якого визначається в специфікаціях, які є невід`ємними частинами договору. 
Незважаючи на те, що номенклатура та кількість товару повинна була визначатися в окремих документах - специфікаціях, сторони у договорі поставки № СС-08 від 06 лютого 2018 року на перед визначити загальну вартість товару - 439566 грн 66 коп. 
На підтвердження того, що номенклатура та кількість товару були узгоджені сторонами, позивач надав до суду копії специфікацій №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, у яких не зазначена дата їх складання та підписання. 
Також ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» надало до суду копії видаткової накладної № СС-150218 від 15 лютого 2018 року, товарно-транспортної накладної № ТК-00645 від 15 лютого 2018 року та податкової накладної № 73 від 15 лютого 2018 року. 
Дослідивши приєднані до матеріалів справи письмові докази, колегія суддів встановила, що у договорі поставки № СС-08 від 06 лютого 2018 року, а також у специфікаціях №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6 не було вказано місце приймання-передачі товару та не визначено особу, на яку покладається обов`язок з доставки товару (оплати послуг з перевезення товару) на склад покупця.
Враховуючи, що перевезення товару, згідно з товарно-транспортною накладною № ТК-00645 від 15 лютого 2018 року, здійснювалося з м. Одеси до м. Києва, визначення особи, на яку покладається обов`язок з доставки товару, є істотною умовою, яку належало обумовити в договорі № СС-08 від 06 лютого 2018 року або узгодити під час підписання специфікацій. 
Крім того, у якості місця розвантаження товару в товарно-транспортній накладній № ТК-00645 від 15 лютого 2018 року був визначений офіс 119, у м. Києві по вул. Щорса, 26, літ. А. Між тим предметом поставки було 50 найменувань товару, а кількість одиниць кожного з видів обладнання становила від 1 шт. до 47 шт., довжина кабелів окремих найменувань становила по 380, 400, 790, 1270 метрів, що ставить під сумнів можливість розміщення відвантаженого товару в офісному приміщенні. 
Відповідно до ч. 1  ст. 90 КАС України  суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Дослідивши приєднані до матеріалів справи письмові доказами за правилами ч. 1  ст. 90 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку про те, що зміст та обсяг наданих ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» документів, підхід до їх оформлення та повноти викладення інформації не дають підстав вважати, що вони були складені у зв`язку з господарськими операціями, виконання яких фактично відбулося.
Також колегія суддів враховує, що приєднані до матеріалів справи первинні документи, а саме - акти виконаних робіт, видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні є основними документами, які складаються у ході здійснення господарських операцій такого виду та за звичайних умов є достатніми для здійснення бухгалтерського і податкового обліку таких операцій.
Разом з тим, у разі виникнення сумнівів у виконанні робіт чи поставці товарів та спроможності контрагентів здійснювати господарську діяльність, платник податку з метою доведення правомірності своїх дій щодо формування податкового кредиту та витрат повинен надати суду й інші докази або пояснення, які б у своїй сукупності розкривали зміст господарської операції і порядок її здійснення, підтверджували фактичну передачу результатів робіт і товару покупцю, відображали місце і спосіб його зберігання.    
Колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідності до п.п.  44.1,  44.3 ст. 44 Податкового кодексу України  для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.    
Згідно з  п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України  платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Здійснивши аналіз зазначених норм права, колегія суддів прийшла до висновку про те, що на платника податків покладається обов`язок підтвердження показників податкової звітності первинними та іншими документами.
Відтак, при здійсненні господарських операцій, які впливають на показники податкової звітності, платник зацікавлений в закріпленні договірних відносин та документальному оформленні всіх етапів виконання господарських операцій у спосіб, які б давали можливість підтвердити фактичне здійснення поставки товару та виконання робіт, у разі виникнення відповідних сумнівів у податкового органу.
Накопичення та зберігання документів, які у повному обсязі фіксують, розкривають зміст та підтверджують господарську операцію на всіх етапах її здійснення є сферою відповідальності саме платника податків.
Виявлені судом недоліки в оформленні первинних документах, суперечливість і неповнота викладеної у них інформації у сукупності з наданими контролюючим органом відомостями про обставини створення і діяльність ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «ВОВКОДАВ» та ТОВ «СЛІМ СОЛЮШН», дають підстави для висновку, що фактичне здійснення господарських операцій між ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» і зазначеними контрагентами не підтверджується.
Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у м. Києві від 22 березня 2019 року № 1112615147 та № 1122615147.
В апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «ВОВКОДАВ», ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» та ТОВ «СЛІМ СОЛЮШН» на час укладення договорів та їх виконання були зареєстровані як юридичні особи та платники податків і зборів, у тому числі податку на додану вартість. 
Разом з тим, як раніше зазначалося, умовами виникнення права на формування податкового кредиту та витрат є сплата податку на додану вартість у ціні придбаних товару і послуг та понесення витрат на оплату товару і послуг, які фактично надані або підлягають наданню, а також призначені для використання у власній господарській діяльності.
Відтак під час перевірки правомірності формування податкового кредиту та витрат належить перевіряти не лише факт проведення державної реєстрації юридичної особи і наявність у неї статусу платника податку на додану вартість, а й фактичне здійснення господарських операцій. 
Крім того, як раніше зазначалося, державну реєстрацію ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС», згідно з ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2019 року у справі № 201/4522/18, було проведено у незаконний спосіб - шляхом вчинення злочину, який полягав у фіктивному підприємництві. 
Також ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» в апеляційній скарзі наголошує на тому, що придбаний у ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» та ТОВ «СЛІМ СОЛЮШН» товар був у подальшому поставлений Центру систем безпеки поліції охорони, Управлінню поліції охорони в Хмельницькій області, Управлінню поліції охорони в Житомирській області, Управлінню поліції охорони в Тернопільській області, Управлінню поліції охорони в Івано-Франківській області, які є суб`єктами господарювання державного сектору економіки. 
Однак господарські операції ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» із зазначеними контрагентами не є предметом дослідження у цій справі, адже відповідач не заперечує фактичного здійснення поставок товару зазначеним установам. Також контролюючим органом не заперечується фактична наявність у позивача товару, який був поставлений Центру систем безпеки поліції охорони, Управлінню поліції охорони в Хмельницькій області, Управлінню поліції охорони в Житомирській області, Управлінню поліції охорони в Тернопільській області, Управлінню поліції охорони в Івано-Франківській області. Відповідач не погоджується з тим, з такий товар був придбаний саме у ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» та ТОВ «СЛІМ СОЛЮШН».
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ».
Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 04 травня 2020 року та не можуть бути підставами для його скасування. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ТОВ «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 травня 2020 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -      
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЦ ОХОРОННІ СИСТЕМИ» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 травня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Суддя-доповідач                                                                        А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            В.В. Файдюк             

                                                                                                    Є.В. Чаку