ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/58/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/4418/20 Категорія:  	Кондрацька Н. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Бондаренко С. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       14 січня 2021 року :Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Гончар Н.І.
за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 28 вересня 2020 року, ухваленого у складі судді Кондрацької Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про стягнення моральної шкоди, повний текст рішення складено 28 вересня 2020 року, -

в с т а н о в и в :
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про стягнення моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що будучи старшим сержантом поліції, проходив службу в Кам`янському відділі поліції Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області з 07 листопада 2015 року по 26 квітня 2019 року на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 Кам`янського відділу поліції Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області. Був звільнений за власним бажанням.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у справі №580/3280/19, ухвалено стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу у нічний час за період із 01 березня 2016 року по 15 лютого 2019 року на користь ОСОБА_1 у сумі 9712 гривень 60 копійок; стягнути із Головного управління Національної поліції в Черкаській області заборгованість по індексації грошового забезпечення за період із 01 червня 2016 року по 31 жовтня 2017 року на користь ОСОБА_1 у сумі 2718 гривень 85 копійок. 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 у справі № 580/3280/19 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року залишено без змін. 
Ухвалою Верховного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 580/3280/19 відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ГУНП у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у справі №580/3280/19.
У зв`язку із вчиненням відповідачем протиправних дій, невиконання ним умов трудових договорів, безпідставного та систематичного порушення прав позивача, останньому завдано моральної шкоди, яка полягає у спричиненні позивачу тяжкого психологічного шоку в момент, коли він дізнався про своє звільнення; переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій та тверджень відповідача, що передували невиконанню ним своїх зобов`язань; нехтуванні відповідачем законними правами позивача на відпустку, заробітну плату за договором; незаконності дій відповідача щодо невиконання умов договору в частині оплати праці позивача, починаючи з грудня 2016 року по дату звільнення.
На утриманні позивача знаходиться малолітній син - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Невиплата заробітної плати позначилася на можливостях позивача належно забезпечувати свою родину, що призвело до душевних страждань та постійної тривоги. 
Вважає, що незаконною виплатою заробітної плати протягом 49 місяців йому була завдана моральна шкода в розмірі 231 427 гривень = (4723*49). 
На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 231 427 гривень. 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. 
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок невиплати відповідачем позивачу заробітної плати у вигляді доплати за службу у нічний час за період з 01 березня 2016 року по 15 лютого 2019 року, останній зазнав душевних страждань, а тому враховуючи вимоги розумності і справедливості, на думку суду, моральна шкода, яка заподіяна ОСОБА_1 , може бути оцінена в розмірі 5 000 гривень.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог, та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що посилання позивача у позовній заяві на норми КЗпП є недоречним, оскільки правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України та порядок і умови виплати грошового забезпечення поліцейським визначаються іншими нормативно-правовими актами.
Грошове забезпечення поліцейським виплачується виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення. Оскільки ГУНП в Черкаській області фінансується за рахунок Національної поліції України та є розпорядником коштів другого рівня, а Національною поліцією України кошти на грошове забезпечення поліцейських виділяються відповідно до граничних розмірів то і нараховане ОСОБА_1 грошове забезпечення відповідало встановленим граничним нормам, так як в період коли нічні не нараховувались та не виплачувались, здійснювалась компенсація за рахунок додаткового преміювання. Тому, позивач під час проходження служби в поліції увесь час отримував грошове забезпечення в межах граничних норм, які встановлені Національною поліцією України. 
Позивач звільнився з поліції за власним бажанням, самостійно написавши та подавши до ГУНП в Черкаській області рапорт на звільнення, тому посилання позивача у своїй позовній заяві, що відповідачем спричинено йому психологічний шок, який він отримав, коли дізнався про своє незаконне звільнення є безпідставними. 
Зазначає, що позивачем невірно визначено відповідачем Головне управління Національної поліції в Черкаській області замість держави, порушено при цьому ст. 1174 ЦК України, Закон України «Про Національну поліцію», оскільки згідно з абзацом 2 пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року 3460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України. Шкода в рамках Закону України «Про Національну поліцію» компенсується державою за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Головне управління Національної поліції в Черкаській області не уособлює собою державу Україна, а рахунки відкриті виключно для забезпечення діяльності ГУНП в Черкаській області не уособлюють собою Державний бюджет, а тому ГУНП в Черкаській області не може бути відповідачем по даній справі. Зазначені обставини справи судом першої інстанції взагалі не досліджувалися. 
Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Зазначені у позові обставини щодо обґрунтування моральної шкоди не підтверджуються жодним належним доказом у розумінні статей 77-81 ЦПК України, тому судом першої інстанції безпідставно задоволено позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди саме з ГУНП в Черкаській області в розмірі 5000 гривень. 
Твердження суду першої інстанції, що внаслідок невиплати відповідачем позивачу заробітної плати у вигляді доплати за службу у нічний час за період з 01 березня 2016 року по 15 лютого 2019 року ОСОБА_1 зазнав душевних страждань, враховуючи вимоги розумності і справедливості, на думку суду моральна шкода, яка заподіяна ОСОБА_1 може бути оцінена в розмірі 5000 гривень, не відповідає дійсності, оскільки душевні страждання позивач не підтвердив жодним належним доказом, та увесь зазначений час позивач отримував грошове забезпечення, яке дорівнює встановленим граничним розмірам визначеним Національною поліцією України. 
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Черкаській області не підлягає до задоволення виходячи з наступного. 
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу в Кам`янському відділенні поліції Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області в період з 07 листопада 2015 року по 07 грудня 2016 року на посаді помічника чергового Кам`янського відділення поліції Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області (а.с.49,50).
В період з 07 грудня 2016 року по 26 квітня 2019 року позивач проходив службу в Кам`янському відділенні поліції Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 Кам`янського відділення поліції Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області (а.с.50,51).
Поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється зокрема за власним бажанням (п.7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»).
26 квітня 2019 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 51).
Відповідно до ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Водночас, питання статусу поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені та урегульовані спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про Національну поліцію».
Грошове забезпечення поліцейських Національної поліції врегульовано ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» та Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Разом з тим, ч. 3 ст. 61 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що за поліцейськими зберігаються всі права, визначені для громадян України Конституцією та законами України, крім обмежень, встановлених цим та іншими законами України.
З огляду на викладене в даному випадку спеціальним законодавством врегульовано питання грошового забезпечення поліцейських, однак не врегульовано питання відшкодування моральної шкоди поліцейським у зв`язку з порушенням його прав у сфері трудових відносин, тому в даному випадку підлягають застосуванню положення статті 237-1 КЗпП України як загальна норма, що розповсюджується на всі трудові правовідносини. 
Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) зазначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.
За змістом п.4 ч.10 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію», що визначає гарантії професійної діяльності поліцейського передбачено, що поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.
Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону (ч.5 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію»).
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 82 ЦПК України).
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року по справі №580/3280/19, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року (а.с.16 -18) встановлено, що відповідач не в повному обсязі виплачував позивачу доплату за службу у нічний час та не проводив індексацію грошового забезпечення. 
У зв`язку з цим адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Черкаській області про стягнення коштів задоволено часткового, та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу у нічний час за період із 01 березня 2016 року по 15 лютого 2019 року у сумі 9 712 гривень 60 копійок та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по індексації грошового забезпечення за період із 01 червня 2016 року по 31 жовтня 2017 року у сумі 2718 гривень 85 копійок (а.с.13-15).
Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог про відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди, так як його доводи про порушення законних прав, яке полягало у невиплаті належних йому сум грошового забезпечення знайшли своє підтвердження в матеріалах справи. Наявність такого порушення призвело до моральних страждань, втрати позивачем нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Судом встановлено, що на утриманні позивача знаходиться малолітній син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Кам`янського районного управління юстиції Черкаської області (а.с.22).
Разом з тим не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо спричинення йому тяжкого психологічного шоку в результаті звільнення, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції за власним бажанням (а.с.51). Також недоведеними є твердження позивача, щодо нехтуванням відповідачем законними правами позивача на відпустку. 
Враховуючи, що недоплачені грошові кошти є грошовим забезпеченням, тобто коштами які необхідні особі та її сімї для існування, термін невиплати таких коштів, ступінь моральних страждань, зміни у житті та зусилля, вжиті для відновлення трудових прав, а також принципи розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 гривень, а не 231 427 гривень, як просив позивач згідно заявлених позовних вимог.
Безпідставними є твердження апелянта про те, що Головне управління Національної поліції у Черкаській області є неналежним відповідачем в даній справі, оскільки за змістом статті 237-1 КЗпП України саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду працівнику.
Доводи скаржника про виплату позивачу під час проходження служби в поліції грошового забезпечення в межах граничних норм, встановлених Національною поліцією не спростовує встановлені судом обставини справи, щодо невиплати належних позивачу сум грошового забезпечення. 
За таких обставин, апеляційний суд, не вбачає підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 28 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про стягнення моральної шкоди - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови виготовлений  14 січня 2021 року.

Судді