ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Добрівська Н.А.
                                                                                                      Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2021 року                                                                                        Справа № 826/17079/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді                                Епель О.В., 
суддів:                                                        Губської Л.В., Карпушової О.В., 
за участю секретаря                               Сакевич Ж.В.,
представника позивача                    Новікова Я.А.,
представника відповідача                    Пінчук Б.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 квітня 2020 року у справі 
за позовом           товариства з обмеженою відповідальністю 
«Українська будівельна компанія № 1»

до                     Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про                     скасування податкових повідомлень-рішень, 

В С Т А Н О В И В :
          Історія справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська будівельна компанія №1» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Києві (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило скасувати податкові повідомлення-рішення, які були складені відповідачем на підставі акта № 612/26-15-14-04-05/36074310 від 08.09.2017:
- № 0049791404 від 28.09.2017 про заниження суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 1729,00 грн.;
- № 0049781404 від 28.09.2018 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 532 232,00 грн. та штрафної (фінансової) санкції в розмірі 133 058,00 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 квітня 2020 року адміністративний позов було задоволено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що операції позивача з ПП «Омікрон» підтверджуються відповідними первинними документами, що відповідачем не надано доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальників, а також, що ухвала суду у кримінальному провадженні, постановлена щодо арешту коштів контрагента позивача, не стосується спірних у цій справі правовідносин та взагалі містить дані щодо операцій між іншими особами та за інший період. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, наполягаючи на безтоварності операцій позивача з ПП «Омікрон», посилаючись на наявність кримінального провадження щодо вказаного суб`єкта господарювання, зазначаючи, що таке підприємство не мало реальної можливості для вчинення відповідних операцій.
Крім того, апелянт зазначає, що директор ПП «Омікрон» у своїх поясненнях, наданих в ході судового розгляду справи № 826/16649/17, не підтвердила здійснення операцій між цим підприємством і позивачем - ТОВ «УБК №1».
Також апелянт вказує, що в контрагента позивача - ПП «Омікрон» відсутні кваліфіковані працівники і технічне обладнання, необхідне для виконання спірних операцій.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
          Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
          Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи,  колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Українська будівельна компанія № 1» (далі - ТОВ «Українська будівельна компанія №1») зареєстровано як юридична особа та перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у м. Києві як платник ПДВ.
Основним видом діяльності позивача за КВЕД: 46.90 «Неспециализированная оптовая торговля»; 46.21 «Оптовая торговля зерном, необработанным табаком, семенами и кормами для животных»; 46.73 «Оптовая торговля лесоматериалами, строительными материалами и сантехническим оборудованием»; 52.29 «Прочие сопроводительные услуги при перевозках»; 73.12 «Представление в средствах массовой информации»; 41.20 «Строительство жилых и нежилых зданий».
1. Між ТОВ «Українська будівельна компанія №1» (Замовник) і ПП «Омікрон» (Виконавець) укладено типові договори № 01.06/1 від 01.06.2015 та № 01.02/1 від 01.02.2016, згідно яких виконавець зобов`язується за завданням замовника надати послуги пересувних механізмів та устаткування для монтажу муфт (тип ЕР-3, ЕР-4, та електрозварні муфти) і монтажу елементів аварійної сигналізації, в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до пункту 2.1 зазначеного договору за фактом надання послуг за результатами кожного календарного місяця скидається протокол перевірки наданих послуг згідно додатків.
Акт про надані послуги підписується Сторонами до 5 числа місяця наступного за календарним місяцем, в якому фактично надавалися послуги (пункт 2.2 Договору).
Згідно пункту 2.3. Замовник зобов`язаний перерахувати суму зазначену в акті про надання послуг протягом 10 банківських днів з моменту підписання такого акта.
Обов`язок Виконавця: складати та передавати Замовнику акти про надання послу (підпункт 3.1.3. пункту 3.1. Договору); складати та передавати Замовнику протокол перевірки надання послуг (підпункт 3.1.4. пункту 3.1. Договору).
Обов`язок замовника: підписувати ці акти в 3-денний термін з моменту одержання.
Факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами, а саме: рахунки фактури, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), протоколи перевірки наданих послуг, видаткові накладні, банківські виписки.
2. Також, між ТОВ «Українська будівельна компанія №1» (Замовник) та ПП «Омікрон» (Виконавець) укладено договір № 01.06/2 від 01.06.2015, згідно якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати останньому послуги з проведення маркетингових досліджень за напрямками, що цікавлять замовника.
Відповідно пункту 1.2. Договору територія проведення досліджень розповсюджується на Львівську область.
Згідно пункту 1.3 Договору предметом маркетингових досліджень є виявлення переліку заводів виробників та потенційних постачальників труб та деталей трубопроводів теплових мереж з тепловою ізоляцією з поліуретану та захисною оболонкою, можливості та перспективи ведення комерційних операцій, попит на продукцію, перспективи його розвитку в регіоні.
При здачі результатів досліджень сторони складають у 2-х примірниках акт виконаних робіт, по одному примірнику якого зберігається у сторін (пункт 4.2 Договору).
Підставою для оплати є акт виконаних робіт з результатів досліджень, а у випадку їх доопрацювання - відповідний акт здачі-приймання (пункт 5.3 Договору).
Також, 03.06.2015 було укладено додаткову угоду №1 до договору №01.06/2, згідно якої внесено зміни до пункту 1.2 та викладено цей пункт наступним чином - Територія проведення маркетингових досліджень розповсюджується на Донецьку територію.
Факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами, а саме: звіт ТОВ «Омікрон» результатів надання послуг з дослідження ринку на труби та деталі трубопроводів теплових мереж з тепловою ізоляцією з поліуретану та захисною оболонкою по Донецькій області станом на другий квартал 2015року, рахунок фактуру, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), протоколи перевірки наданих послуг, видаткові накладні, банківські виписки.
На підтвердження здійснення господарських операцій позивачем надано суду первинні документами, а саме: договори оренди транспортних засобів, акти здачі-приймання робіт, акти приймання виконаних будівельних робіт, попередня калькуляція вартості виробництва, остаточна калькуляція вартості виробництва, акти приймання передачі транспортних засобів, акти приймання передачі транспортних засобів (повернення), картки рахунки 281, картки рахунки 201, банківські виписки.
Також, суд звертає увагу, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Не заповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, а також відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені.
Відповідачем не надано жодних доказів, що на час укладення та виконання договорів контрагентом позивача не був зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, тобто не мав достатній об`єм правоздатності для складання первинних документів та укладання будь-яких правочинів.
Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Українська будівельна компанія №1» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з ПП «Омікрон» за серпень - грудень 2014 року, червень - грудень 2015 року та лютий - вересень 2016 року, за результатами якої складено акт № 612/26-15-14-04-05/36047310 від 08.09.2017.
Відповідно до висновків, закріплених в акті, в ході перевірки було встановлено наступні порушення ТОВ «Українська будівельна компанія №1» норм: пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 198.1 пункту 198.3 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за грудень 2014 року (ряд.24 Декларації) на загальну суму 1279,00 грн та встановлено заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду (рядок 25) на загальну суму 532232,00  грн.
Зазначений висновок податковим органом обґрунтовано тим, що операції здійснені ПП «Омікрон» не мали реального характеру, оскільки не підтверджено факт реалізації вищезазначених товарів та послуг від контрагента ПП «Омікрон» на адресу ТОВ «Українська будівельна компанія №1», що свідчить про те, що правочини між ПП «Омікрон» і ТОВ «Українська будівельна компанія №1» здійснені без мети настання реальних наслідків.
Вказані висновки ґрунтуються на тому, що до перевірки не надано жодних документів, які б фактично підтверджували транспортування ТМЦ від постачальника до покупця. За таких обставин, неможливо встановити, де, за якою адресою, ким та якими транспортними засобами здійснювалось відвантаження та перевезення товару від контрагента - постачальника ПП «Омікрон» до покупця - ТОВ «Українська будівельна компанія №1».
Крім того, до перевірки не надано жодних документів, які б підтверджували якість та ідентифікацію товару, технічні характеристики, виробника товару, країну походження товару, а саме - сертифікати відповідності товарів, паспорта заводів виробників.
Також в акті перевірки зазначено, що Головним управлінням ДФС у м. Києві отримано лист від 23.09.2016 №4368/7/26-59-23-01, в якому зазначено, що співробітниками ОУ та СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в ході проведення заходів в межах кримінального провадження №32016100100000027 від 29.02.2016, зареєстрованого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України ліквідовано діяльність «конвертаційного центру», який надавав послуги підприємствам реального сектору економіки з формування незаконного податкового кредиту та переведення безготівкових коштів у готівку. Серед учасників «конвертаційного центру» є ПП «Омікрон». Так, під час розслідування кримінального провадження було допитано в якості свідка директора, засновника ПП «Омікрон» гр. ОСОБА_1 , яка надала покази щодо непричетності до реєстрації та здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.
Крім того, в акті перевірки вказано, що до Єдиного реєстру судових рішень внесена ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 14.11.2016 справа №761/39520/16-к щодо кримінального провадження №32016100100000027 від 29.02.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 212, частиною 5 статті 191, частиною 1 статті 205 Кримінального кодексу України.
За висновком контролюючого органу, операції ПП «Омікрон» неможливо підтвердити, оскільки директором, головним бухгалтером та засновником підприємства надано пояснення про непричетність до ведення фінансово-господарської діяльності підприємства, що свідчить про нереальність господарських операцій.
Оскільки реальність та можливість вчинення цієї господарської операції у постачальника ПП «Омікрон» відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, у ТОВ «Українська будівельна компанія №1» не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.
Не погоджуючись з висновками, зафіксованими в акті перевірки, позивач надав заперечення.
На підставі висновків акта перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 28.09.2017:
- №0049791404, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 1729,00 грн.;
- №0049781404, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 532232,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 133058,00 грн.
Позивач, вважаючи такі податкові повідомлення-рішення протиправними, а свої права порушеними, звернувся до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пп. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктами 198.1-198.3, 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів ( у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).
Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 ПК України.
Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 996-XIV закріплено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені  на паперових або машинних  носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити:  назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний  до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати  особу, яка брала участь у здійсненні господарської  операції.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що для встановлення правомірності визначення платником податків його податкових зобов`язань з ПДВ, а також формування ним відповідного від`ємного значення, належить з`ясувати реальність руху активів і коштів у процесі здійснення господарських операцій, господарську мету укладання відповідних договорів та економічний результат їх вчинення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що реальність операцій позивача з ПП «Омікрон» підтверджується відповідними первинними документами, а саме: податковими накладними, рахунками-фактурами, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), протоколами перевірки наданих послуг, видатковими накладними і банківськими виписками.
При цьому, судова колегія враховує й те, що матеріалами справи підтверджується використання в господарській діяльності позивача результатів робіт (послуг) виконаних ПП «Омікрон» на його користь на підставі договорів від № 01.06/1 від 01.06.2015 та № 01.02/1 від 01.02.2016, № 01.06/2 від 01.06.2015 та їх економічний ефект, зокрема результати робіт, виконаних ПП «Омікрон» за договорами від № 01.06/1 від 01.06.2015 та № 01.02/1 від 01.02.2016, застосовані при реалізації позивачем товару покупцям та наданні відповідних послуг замовникам, від яких отримано прибуток 5259479,91 грн. Результати виконаного вказаним підприємством на підставі договору № 01.06/2 від 01.06.2015 дослідження ринку в галузі енергозбереження (теплоізольованих трубопроводів), якими визначено промислові регіони, підприємства та організації, що мають попит на продукцію позивача та роботи, з виконання яких він спеціалізується, використані для відповідних комерційних пропозицій, які здійснені фінансовим директором ТОВ «УБК № 1» шляхом особистих зустрічей з відповідними представниками підприємств.
Разом з тим, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем не було надано доказів, які б спростовували реальність зазначених операцій позивача з ПП «Омікрон» і факт використання результатів відповідних робіт та послуг у господарській діяльності ТОВ «УБК № 1».
Тож, доводи апелянта щодо безтоварності таких операцій є необґрунтованими і безпідставними, а його твердження про те, що такі операції є непідтвердженими, спростовуються матеріалами цієї справи.
Водночас, колегія суддів зазначає, що позивачем, відповідно до вимог частини першої статті 77 КАС України, під час розгляду цієї справи в судах першої та апеляційної інстанції було надано докази, які підтверджують доводи його позову щодо товарності спірних операцій.
Твердження апелянта про те, що ПП «Омікрон» не виплачувалася заробітна плата працівникам, що у вказаного товариства відсутні кваліфіковані працівники та технічне обладнання, є необґрунтованими, оскільки апелянтом не надано доказів, які б підтверджували, що зазначеним підприємством не були залучені треті особи для виконання відповідних робіт та/або надання послуг, що не суперечить умовам відповідних договорів, укладених з позивачем.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів. Відсутність у контрагентів добросовісного платника податку, яким є позивач, матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Посилання апелянта на судове рішення у справі № 826/16649/17 та на пояснення директора ПП «Омікрон», надані у вказаній справі, а також на судове рішення у справі № 826/7116/18 судова колегія відхиляє, оскільки предметом перевірки у таких справах були правовідносини зовсім інших юридичних осіб - ТОВ «Гарант-А.М.», ТОВ «Компанія Дельта-Імпрекс», а не позивача, і такі судові рішення, у розумінні ст. 78 КАС України, не мають жодного преюдиціального значення для вирішення цієї справи.
Доводи апелянта про те, що в деяких протоколах перевірки наданих послуг пересувних механізмів та устаткування для монтажу муфт зазначено лише назву вулиці без номера об`єкта здійснення операцій, судова колегія приймає до уваги, але зазначає, що товарність відповідних операцій підтверджена, зокрема, іншими первинними документами у їх сукупності, про що зазначено вище, і наведені апелянтом недоліки деяких протоколів не є достатньою підставою для визнання відповідних операцій фіктивними.
Разом з тим, певні недоліки первинних документів, складених за результатами проведених господарських операцій, не тягнуть за собою втрату ними статусу належних документів та не позбавляють платника права на податкові пільги.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.02.2018  по справі № 804/79/15.
Посилання апелянта на наявність кримінального провадження порушеного щодо ПП «Омікрон» судова колегія до уваги не приймає, оскільки апелянтом не надано жодних доказів щодо стану такого провадження та щодо наявності відповідного судового вироку, хоча такі докази витребовувалися в нього ухвалою суду.
Крім того, апелянтом не доведено, що між позивачем та зазначеним контрагентом мали місце злагоджені узгоджені дії, спрямовані на формальне оформлення господарських операцій без їх фактичного вчинення для отримання податкових вигід.
Разом з тим, статтею 61 Конституції України регламентовано принцип індивідуальної відповідальності і жодною нормою чинного законодавства не визначено прямої залежності між правомірністю формування платником податків показників його податкової звітності та діями його контрагента та/або відповідних посадових осіб і для формування показників податкової звітності необхідним є лише встановлення факту здійснення господарської операції та підтвердження її відповідними первинними бухгалтерськими документами.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 по справі № 816/809/17, від 13.03.2018 по справі № 814/3520/13-а, а також є сталою у практиці Європейського суду з прав людини.
Так, у рішенні по справі ««Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 (2009 рік, заява № 3991/03) Європейським судом зазначено, що платник податків не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо він не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Також апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладену в п. 50 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому ЄСПЛ, зокрема зазначив, що  перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним
У рішеннях від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України», від 10 березня 2010 року у справі «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» ЄСПЛ наголосив, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки Європейського суду з прав людини є джерелом права.
Отже, ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем не було доведено правомірності винесення спірних податкових повідомлень-рішень від 05.08.2019 №№ 0006484607, 0006474607.
Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).
У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).
Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для колегії суддів при вирішенні даної справи.
Доводи апелянта про те, що позивачем не було використано в його господарській діяльності результати послуг з дослідження ринку теплоізольованого трубопроводу по Донецькій області станом, колегія суддів приймає до уваги, але зазначає, що на підставі та на виконання договору № 01.06/2 від 01.06.2015 ПП «Омікрон» здійснено на замовлення позивача дослідження ринку в галузі енергозбереження (теплоізольованих трубопроводів) різних промислових регіонів, підприємств та організацій, що мають попит на продукцію позивача та роботи, з виконання яких він спеціалізується, і ТОВ «УБК № 1» було направлено комерційні пропозиції не всім підприємствам, а лише тим, співробітництво з якими, на переконання позивача, є найбільш вигідним для нього, що власне й відповідало меті проведення вказаного дослідження ринку та укладання зазначеного договору.
Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності та протиправності винесення контролюючим органом податкових повідомлень-рішень № 0049791404 від 28.09.2017 та № 0049781404 від 28.09.2018 та наявності достатніх та необхідних правових задоволення позову в цій справі в повному обсязі.
Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Державної податкової служби у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 квітня 2020 року - без змін.
Розподіл судових витрат.
          З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 квітня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлено 13 січня 2021 року.

Головуючий суддя          

Судді: