ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

11 січня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 739/440/20
Головуючий у першій інстанції - Гнип О. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/74/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової плати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бечка Є.М.,
суддів - Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 10 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський сирзавод» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку,
дата та місце ухвалення рішення судом першої інстанції - 15 вересня 2020 року м.Семенівка,

                                     В С Т А Н О В И В:
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача заробітну плату, невиплачену при звільненні 04 січня 2011 року, за жовтень, листопад, грудень 2010 року в сумі 5402 грн 44 коп.; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 травня 2011 року по 07 квітня 2020 року в сумі 361076 грн 82 коп. згідно ст.ст.116, 117 КЗпП України; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 березня 2020 року по день фактичного розрахунку.
Позовна заява мотивована тим, що в жовтні 2010 року він працював 31 день на добу, згідно витрат пального та кілометражу, також працював більше нормованого часу згідно подорожних листів. За вказаними подорожними листами він працював понаднормово, не міг залишити молоковоз в полі або не виконати маршрут за дорожнім листом.
Позивач зазначає, що за підрахунками ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» він тільки за вихідні десять днів не отримав заробітну плату: 80 год. х 20 грн 62 коп. (тарифна ставка за годину за вихідні в подвійному розмірі) = 3299 грн 20 коп.
Вказує, що за листопад та грудень 2010 року занижений робочий день на 54 год., не виплачена заробітна плата в сумі 54 год. х 20 грн 62 коп. = 2103 грн 24 коп. 

Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 10 вересня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що у справі відсутні належні відомості первинних документів обліку щодо роботи позивача у відповідача протягом заявлених позивачем відрізків часу ще у 2010 році, які знищені відповідачем за закінченням строків їх зберігання згідно протоколів та актів 2012 та 2016 років. Позов подано до суду лише 2020 році, й чому позивач зволікав зі своїми вимогами близько 10 років, з матеріалів позову незрозуміло. З огляду на викладене, суд, поза межами припущень, не може прийти до однозначних висновків про доведеність вимог позивача, через що нарахувати позивачеві заявлені ним суми грошових коштів, на підставі переважно лише тверджень позивача, не може.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 у строки, визначені ЦПК України, звернувся до суду з апеляційною скаргою та доповненням до апеляційної скарги, в яких просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що самовідвід судді Новгород-Сіверського районного суду Кочур О.О. 23 червня 2020 року відбувся з невідомих причин; представник відповідача ОСОБА_2 не надала доказів, що має юридичну освіту; пропонуючи подати клопотання про витребування доказів суддя Семенівського районного суду ОСОБА_3 ввів позивача в оману, адже отримавши відповідь, що докази знищені, погодився з доводами відповідача; після перерви суд запропонував викликати свідків та в подальшому відмовив у клопотанні вказавши, що позивач хоче продовжити розгляд справи без поважних причин.
Також ОСОБА_1 подано доповнення до апеляційної скарги, в яких позивач зазначає, що судом порушені ст.ст.116, 117, 233 КЗпП України, ст.ст.57-60, 137, 157 ЦПК України,  та що суд був зацікавлений однією стороною. 
Позивач вказує, що судом в рішенні зазначено представника відповідача ОСОБА_2 , в той час, як вона ОСОБА_2 . Представник не надала належні докази про свої персональні дані, ким працює, тому суд застосував все проти позивача. 
ОСОБА_1 зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишились надані докази, зокрема таблиці №1 та №2, які свідчать про те що позивач працював в жовтні 2010 року 31 день, в листопаді - 26 робочих днів, в грудні - 24 робочі дні, і зазначені докази не відображені в рішенні суду. В таблицях зазначено, що він дійсно працював, проставлені номери дорожніх листів, заправка, кілометраж. Табелі ж обліку робочого часу надані відповідачем не підписані, що не досліджено судом.
Апелянт зазначає, що він постійно просив витребувати подорожні листи, як доказ, однак, усі судові рішення з 2011 року винесені з порушенням українського законодавства та написані умовно. Також суд мав витребувати тарифну ставку за годину, як вимагає законодавство, однак суд став на бік несправедливості.
Не погоджується з висновком суду апелянт і в тій частині, що він не звертався до суду протягом 10 років. Зазначає, що він письмово звертався до генерального директора ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» про проведення повного розрахунку при звільненні, з 2011 року звертався до суду з різними позовами, з 2014 року по 2017 рік захищав цілісність та суверенітет своєї Держави, потім проходив реабілітацію до кінця 2018 року, став інвалідом Збройних Сил України. 

ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Доводи відзиву зводяться до того, що в апеляційній скарзі зазначені лише особисті думки позивача, доводи необґрунтовані, не відповідають чинному законодавству.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіряючи доводи позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод», працюючи водієм-експедитором по перевезенню молока. 
На підтвердження своїх позовних щодо стягнення з відповідача не виплаченої заробітної плати за роботу в вихідні дні в подвійному розмірі за жовтень, листопад і грудень 2010 року позивачем надано копію Таблиці №1 «Порівняльна таблиця показників лічильника на автомобілі ГАЗ-53 державний номер НОМЕР_1 » (а.с.8-10).
Однак, вбачається, що рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 15 березня 2011 року було відмовлено ОСОБА_1 до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» у задоволенні вимог про стягнення заробітної плати за роботу у вихідні та святкові дні за період з 08 травня 2010 року по 01 грудня 2010 року (а.с.25-26). В даній частині позовних вимог, рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 12 травня 2011 року рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.27-30).
Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 08 квітня 2011 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про стягнення заробітної плати за надурочний час роботи, за роботу у нічний час в ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод». Вказаним рішенням, крім іншого, встановлено, що ОСОБА_1 працював в межах норми робочого часу, не більше 8 годин на день, у відповідності з вимогами Закону, що встановлено при огляді табелів обліку робочого часу (а.с.35-36). Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 06 липня 2011 року залишено без змін (а.с.37-38) та ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2011 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті касаційного провадження (а.с.39-40).
Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 07 грудня 2012 року у справі №2519/1091/2-266/2012 задоволено частково позов ОСОБА_1 та стягнуто з ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» 106 грн 08 коп. недоплаченої заробітної плати за зміну тарифної ставки. В задоволенні вимог про стягнення з відповідача заробітної плати за роботу у вихідні та святкові дні в сумі 24286 грн 79 коп., за надурочні та нічні часи у сумі 22345 грн 80 коп., доплати 25% за перший клас водія у сумі 11658 грн 13 коп., преміальних у сумі 3426 грн 61 коп., незаконно утриманої заробітної плати у сумі 4601 грн 39 коп., середньомісячного заробітку у сумі 297 грн 50 коп. за час вимушеного прогулу з 05 січня 2011 року по день фактичного розрахунку, плати за 20 днів відпустки у сумі 5920 грн та моральної шкоди у сумі 250000 грн відмовлено. При цьому позивачем заявлено вимогу за період з 29 квітня 2010 року по 04 січня 2011 року (а.с.47-52). Дане рішення переглянуто Апеляційним судом Чернігівської області та ухвалою від 06 лютого 2013 року залишено без змін (а.с.53-54).
Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2018 року було відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» про стягнення невиплаченої заробітної плати (а.с.55-56).
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2018 року змінено в частині мотивів відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» про стягнення невиплаченої заробітної плати. При цьому апеляційним судом встановлено, що у справі №2519/1091/2-266/2012 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» про стягнення заробітної плати за вихідні та святкові дні, за надурочні та нічні часи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за перший клас водія 25 відсотків та моральної шкоди, позивач звернувся у листопаді 2011 року з вимогами про стягнення з відповідача на його користь заробітної плати за вихідні та святкові дні у сумі 24286 грн 79 коп. за період з 29 квітня 2010 року по 04 січня 2011 року, за роботу у надурочний та нічний час в сумі 22345 грн 80 коп. за період з 29 квітня 2010 року по 04 січня 2011 року, заробітну плату 25% за 1 клас водія в сумі 11658 грн 13 коп. за період з 29 квітня 2010 року по 04 січня 2011 року, заробітну плату в сумі 163 грн за зміни тарифної ставки з 01 жовтня 2010 року, заробітну плату в сумі 3426 грн 61 коп. (премія) за період з 29 квітня 2010 року по 04 січня 2011 року, незаконно утриману заробітну плату в сумі 4601 грн 39 коп. за період з 29 квітня 2010 року по 04 січня 2011 року, середньоденний заробіток в сумі 297 грн 50 коп. за час вимушеного прогулу з 05 січня 2011 року по фактичний день розрахунку, заробітну плату в сумі 5950 грн за 20 днів відпустки за період з 29 квітня 2010 по 04 січня 2011 року, а також моральну шкоду в сумі 250000 грн за незаконне звільнення його з роботи з 04 січня 2011 року, за невиплату заробітної плати за вихідні та святкові дні, за надурочний та нічний час в період з 29 квітня 2010 по 04 січня 2011 року, у зв`язку з тим, що з ним не проведено повного розрахунку по вказаних вимогах з урахуванням подорожніх листів та товарно-транспортних накладних. Суд апеляційної інстанції зазначив, що у вищезазначених позовних заявах ОСОБА_1 співпадають сторони, предмет і підстави щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заробітної плати за роботу у вихідні та святкові дні, за роботу у нічний час та за роботу надурочно. При цьому хронологічні періоди з 01 травня 2010 року по 31 жовтня 2010 року (робота у вихідні та святкові дні), з 01 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року (робота у нічний та надурочний час), про які йдеться мова у позовній заяві ОСОБА_1 у цивільній справі №739/1452/18, входять до вимог, з врахуванням хронологічного періоду з 29 квітня 2010 року по 04 січня 2011 року, які були предметом судового розгляду у цивільній справі №2519/1091/2-266/2012 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» про стягнення заробітної плати за вихідні та святкові дні, за надурочні та нічні часи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за перший клас водія 25 відсотків та моральної шкоди.

Відповідно до приписів п.2 ч.1 статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Згідно п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Отже, встановлена цивільним процесуальним законом неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили, яке згідно ст.1291 Конституції України та ст.18 ЦПК України є обов`язковим для усіх органів та осіб.
Вказане повністю узгоджується із принципом юридичної визначеності, який є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права і відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися судом. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності (визначеності), який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів, а сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99).
Закриття провадження у справі згідно ст.255 ЦПК України - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
ОСОБА_1 , визначившись з підставами та предметом позову просив стягнути з відповідача заробітну плату, невиплачену при звільненні 04 січня 2011 року, за жовтень, листопад, грудень 2010 року в сумі 5402 грн 44 коп.; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 травня 2011 року по 07 квітня 2020 року в сумі 361076 грн 82 коп. згідно ст.ст.116, 117 КЗпП України; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 березня 2020 року по день фактичного розрахунку. Дні вимоги вже були предметом розгляду в інших справах.
Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
В той же час, відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. 
Ухвалюючи рішення в даній справі, суд не звернув уваги на тотожність спорів в даній справі та по справам №22ц-1210/2011, №2-118/2011 р., №2519/1091/2-266/2012 та №739/1452/18 якими вже вирішено даний спір.
Отже, суд помилково розглянув справу, не звернувши уваги на наявність рішень суду, що набрали законної сили, постановлених між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що унеможливлює новий розгляд справи.
Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №619/38/17, де залишаючи без змін судові рішення про закриття провадження у справі, Верховний Суд зазначив про неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ст.255 цього Кодексу.
Згідно п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Інші доводи апеляційної скарги на результат розгляду справи не впливають.
З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, в частині вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати, оскільки набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а у частині вимог про стягнення середнього заробітку рішення підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні, в зв`язку з безпідставністю вимог.
Керуючись ст.ст.259, 374, 377, 381 ЦПК України, апеляційний суд, 

                                       П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 10 вересня 2020 року скасувати та закрити провадження у справі.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:                                         Судді: