Постанова  
Іменем  України
 
15 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 718/927/20-ц
провадження № 61-19433св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., 
Луспеника Д. Д., 
 
позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України; 
відповідач - ОСОБА_1 ; 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 06 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Половінкіної Н. Ю., Литвинюк І. М., Кулянди М. І., 
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2020 рокуМоторне (транспортне) страхове бюро України 
(далі - МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 
про стягнення витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, 
у порядку регресу.
Позовна заява мотивована тим, що 05 грудня 2015 року о 18 год. 00 хв. біля будинку № 191 по вул. Шевченка у с. Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом 
«Тоуоtа», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , заподіявши останньому тілесні ушкодження. Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2016 року 
у справі № 718/1496/16-к ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України. На момент настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована. ОСОБА_2 повідомив МТСБУ про настання ДТП та подав заяву про відшкодування шкоди, заподіяної йому внаслідок ДТП. 18 вересня 2017 року МТСБУ здійснило регламентовану виплату ОСОБА_2 
за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок ДТП, у розмірі 49 608 грн.
Посилаючись на викладене, МТСБУ просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 49 608 грн витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, у порядку регресу. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 липня 2020 року у складі судді Нерушки Т. І. позов МТСБУ задоволено. Стягнуто 
з ОСОБА_1 на користь МТСБУ 49 608 грн на відшкодування шкоди 
у порядку регресу. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що МТСБУ 
в силу вимог статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило 18 вересня 2017 року регламентну виплату потерпілій 
у ДТП особі. Відповідач на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, його вина встановлена вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2016 року, а тому МТСБУ має право зворотної вимоги у порядку частини першої 
статті 1191 ЦК України. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 06 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 липня 2020 року - без змін. 
Погоджуючись із висновками районного суду, апеляційний суд також вказав, що відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України та підпункту 38.2., пункту 38.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позов МТСБУ є обґрунтованим, оскільки особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) 
до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. При цьому позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду, оскільки регламентну виплату потерпілій 
у ДТП особі МТСБУ здійснило 18 вересня 2017 року, а з позовом до суду звернулося 15 травня 2020 року. Крім того, доводи ОСОБА_1 про 
те, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області 
від 04 травня 2017 року з нього вже було стягнуто на користь потерпілого,  ОСОБА_2 , на відшкодування шкоди 6 962 грн безпідставні, так як вказаним рішенням суду було стягнуто шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності за період з 05 грудня 2015 року по 30 травня 2016року, а МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому, 
якому встановлено першу групу інвалідності, у розмірі 49 608 грн 
на відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності. 
Короткий зміст касаційної скарги 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, 
а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2021 року клопотання 
ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Чернівецького апеляційного суду від 06 листопада 2020 року. Відкрито касаційне провадження у вищевказаній малозначній справі з підстав, передбачених підпунктом а) пункту 2 частини третьої 
статті 389 ЦПК України, та витребувано її матеріали з Кіцманського районного суду Чернівецької області.
У січні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд розглянув справу, не повідомивши його належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості, реалізувати свої права, передбачені статтею 43 ЦПК України. Крім того, він мав намір змінити апеляційну скаргу та доповнити її новим змістом, проте був позбавлений цього права, так як не був повідомлений про розгляд справи. 
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення 
від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального 
та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Судами встановлено, що 05 грудня 2015 року о 18 год. 00 хв. біля 
будинку № 191 по вул. Шевченка у с. Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом 
«Тоуоtа», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , заподіявши останньому тілесні ушкодження. 
Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2016 року у справі № 718/1496/16-к ОСОБА_1 визнано винним 
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою 
статті 286 КК України. На момент настання вказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована. 
ОСОБА_2 , якому згідно з довідки до акта медико-соціальною експертною комісією від 30 травня 2016 року серії 12 ААА встановлено першу групу інвалідності, повідомив МТСБУ про настання ДТП та подав заяву про відшкодування йому шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. 
Відповідно до платіжного доручення від 18 вересня 2017 року № 1259696 МТСБУ здійснило регламентовану виплату ОСОБА_2 за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок ДТП, 
у розмірі 49 608 грн.
Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку 
з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).
Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло 
з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним  та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю 
та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
Згідно з частиною першою статті 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.
З огляду на викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши вищенаведені положення законодавства, дійшли правильного висновку про те, що МТСБУ в силу вимог статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило 
18 вересня 2017 рокурегламентну виплату потерпілій у ДТП особі. Відповідач на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, його вина встановлена вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2016 року, а тому МТСБУ має право зворотної вимоги у порядку частини першої статті 1191 ЦК України. 
При цьому МТСБУ не пропущено строк позовної давності для звернення 
до суду, про застосування якого заявив ОСОБА_1 , оскільки регламентну виплату потерпілій у ДТП особі МТСБУ здійснило 18 вересня 2017 року, 
а з позовом до суду звернулося 15 травня 2020 року. 
Крім того, Верховний Суд погоджується із висновками апеляційного суду, що доводи ОСОБА_1 про те, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 травня 2017 року з нього вже було стягнуто на користь потерпілого,  ОСОБА_2 , на відшкодування шкоди 6 962 грн 
є безпідставними, оскільки вказаним рішенням суду було стягнуто шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності потерпілою особою 
за період з 05 грудня 2015 року по 30 травня 2016року, аМТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому, якому встановлено першу групу інвалідності, у розмірі 49 608 грн на відшкодування шкоди, пов`язаної 
зі стійкою втратою працездатності. 
Посиланнякасаційної скарги на те, що апеляційний суд розглянув справу, не повідомивши ОСОБА_1 належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості, реалізувати свої права, передбачені статтею 43 ЦПК України, не заслуговують на увагу, оскільки апеляційним судом було розглянуто справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, так як предметом спору 
є стягнення суми, яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 вересня 2020 року про відкриття апеляційного провадження з посиланням на частину першу статті 369 ЦПК України ОСОБА_1 отримав, про що ним зазначено у касаційній скарзі. 
Крім того, посилання касаційної скарги на те, що ОСОБА_1 мав намір 
під час апеляційного розгляду справи доповнити доводи апеляційної 
скарги є безпідставними, так як згідно з частиною першою статті 364 ЦПК України така процесуальна дія можлива лише протягом строку апеляційного оскарження рішення суду, передбаченого статтею 354 ЦПК України, а не під час розгляду справи. При цьому положеннями ЦПК України не передбачено право поновлення строку на подачу доповнення до апеляційної скарги. 
Інших доводів касаційна скарга не містить. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Чернівецького апеляційного суду від 06 листопада 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Б. І. Гулько
 
Г. В. Коломієць
 
Д. Д. Луспеник