Дата документу 12.02.2021 Справа № 337/3677/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
    Єдиний унікальний №337/3677/19                     Головуючий у 1 інстанції Бредун Д.С. 
Провадження № 22-ц/807/540/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
12 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2 на додаткове рішення Хортицького  районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2020 року у справі за позовом   ОСОБА_3 до  ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У серпні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 815 грн. В задоволенні іншої частини позову – відмовлено.
16 жовтня 2020 року представник відповідача – адвокат Біліченко О.О. подав заяву про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у справі.
06 листопада 2020 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя ухвалено додаткове рішення.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 28, 66 грн. Решту судового збору компенсовано за рахунок держави.
Зменшено розмір витрат на правничу допомогу ОСОБА_3 за послуги адвоката Чоловської С.О. до суми сумі 815 грн.
Зменшено розмір витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 за послуги адвоката Біліченко О.О. до суми сумі 815 грн.

Звільнено ОСОБА_3 і ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати один одному судові витрати на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить додаткове рішення суду змінити в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу, а саме: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 7 318,80 грн. Стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у зв`язку із розглядом справи в розмірі 308,95 грн. У відповідності до ч.10 ст. 141 ЦПК України, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різницю стягнутих зі сторін по справі витрат на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи, яка складає 7009,85 грн., і як наслідок ОСОБА_1 звільнити від обов`язку сплачувати ОСОБА_3 іншу частині судових витрат на правову допомогу.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 понесені додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 815 грн. в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Питання розподілу судових витрат під час ухвалення рішення судом вирішено не було.
У жовтні 2020 року представник відповідача – адвокат Біліченко О.О. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у справі.
Частково задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з наступного.
Положеннями частин 1,2 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 
Відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою – підприємцем судовий збір справляється у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01.01.2019 року – 1921 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Пунктом 3 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені), індексації, зміну способу стягнення тощо.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи те, що за результатами судового розгляду позов задоволено частково, та стягнуто 3,73% від ціни позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню 3,73% ставки судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду – 28,66 грн., решту судового збору слід компенсувати за рахунок держави, оскільки за законом позивачку звільнено від сплати судового збору у справах про стягнення додаткових витрат на дитину. 
Вирішуючи питання компенсації сторонам витрат на правову допомогу суд першої інстанції вірно виходив з приписів ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України. 
Судом першої інстанції вірно встановлено, що від компенсації витрат пов`язаних з розглядом справи позивач не звільнена. 
Згідно наданих представниками сторін розрахунків витрат на правничу допомогу, ОСОБА_3 за послуги адвоката Чоловської С.О. сплачено 8350 грн., ОСОБА_1 за послуги адвоката Біліченко О.О. – 7318,80 грн.. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналізуючи характер і розмір коштів, що були стягнуті за самим рішенням суду у справі – додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини в сумі 815 грн., суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що перевищення сумою відшкодування витрат на адвокатів, суми стягнутої судом на утримання дитини, не буде відповідати ні критерію розумності, ні обґрунтованості і справедливості. 
Враховуючи категорію справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що сума витрат на правничу допомогу, що підлягає компенсації, як позивачки ОСОБА_3 за послуги адвоката Чоловської С.О., так і відповідача ОСОБА_1 за послуги адвоката Біліченко О.О. підлягає зменшенню до розміру по 815 грн. кожному. 
Відповідно до ч.10. ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи положення ч.10. ст. 141 ЦПК України, судом першої інстанції зроблено вірний та обґрунтований висновок про наявність правових підстав для звільнення позивача та відповідача від обов`язку сплачувати один одному судові витрати на професійну правничу допомогу.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням.
Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З 15 грудня 2017 року ЦПК України запроваджено нові правила компенсації витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
1. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
2. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
3. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із правилами пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
Виходячи із положень статей 133, 137, 141 ЦПК України, статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу є завищеними, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Доводи апеляційної скарги представника відповідача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 12 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді: