ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України 

27 січня 2021 року
м. Харків

справа № 643/8263/20
провадження № 22-ц/818/710/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук  Н.П. ,
суддів: Маміної О.В., Котелевець А.В.,

Учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженої відповідальністю «МЕГАІНВЕСТБУД»,
відповідач – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу 

за позовом Товариства з обмеженої відповідальністю «МЕГАІНВЕСТБУД» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
      
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 18 вересня 2020 року, ухвалене суддею Сугачовою О.О., в залі суду в м. Харків, 

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «МЕГАІНВЕСТБУД» звернулося до суду із вказаним позовом до відповідачів.

Вимоги позову мотивує тим, що ТОВ «МЕГАІНВЕСТБУД» здійснює управління будинку АДРЕСА_1 та з 2012 по теперішній час виконує функції з надання послуг з утримання будинку, прибудинкової території, а також надає послуги з технічного обслуговування спільних інженерних мереж будинку та проводить розрахунки з власниками житлових приміщень будинку. Відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_2 . Позивачем добросовісно надавались і надаються вказані вище послуги, відповідачі такі послуги приймають, проте їх не сплачують у повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем за період з 20.05.2017 по 20.05.2020 на загальну суму 26424,13грн., яка складається із 14022,81грн. за надані послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій та 12401,31грн. за надані послуги з технічного обслуговування спільних інженерних мереж та експлуатації спільних інженерних мереж будинку з урахуванням пені, індексу інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості. Також зазначає, що відповідачами споживалися житлово-комунальні послуги, при цьому, з боку останніх будь-яких претензій щодо надання неякісних або не в повному обсязі послуг, заперечень щодо розміру заборгованості не надходило. Тарифи на утримання будинку та прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 встановлено рішенням Харківської міської ради від 07.09.2016 за №606 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

У зв`язку із чим просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також заборгованість за послуги з технічного обслуговування спільних інженерних мереж будинку за період з 05.05.2017 по 20.05.2020 з урахуванням пені, індексу інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості в розмірі 26424,13грн. разом із витратами по сплаті судового збору в сумі 2102грн.

У зв`язку із чим просив стягнути з відповідача на користь позивача 18 598, 61 грн. в якості відшкодування витрат по оплаті житлово-комунальних послуг.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 18 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАІНВЕСТБУД» за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 14022 (чотирнадцять тисяч двадцять дві)грн.,81 коп.

В іншої частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просять скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що розрахунок позивача не є належним та допустимим доказом, оскільки мають невідповідності. Вказує, що суд першої інстанції не дослідив належним чином розрахунок та не перевірив арифметичну та методологічну правильність нарахувань, зазначених у розрахунку. Також посилався на наявність чинного договору між сторонами на утримання будинку АДРЕСА_1 від 21.05.2012, відповідно до умов якого у п. 3 визначена плата у розмірі 1,555грн. за 1 м2., яку відповідачі сплачували з 20.05.2017 по 20.04.2018. Позивач без зміни умов договору став самостійно виставляти рахунки за тарифами, затвердженими рішенням Харківської міської ради.

Представник ТОВ «МЕГАІНВЕСТБУД» своїм правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався. 

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 18 вересня 2020 року оскаржується ОСОБА_2 лише в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку із чим рішення переглядається лише в цій частині. ТОВ «МЕГАІНВЕСТИБУД» апеляційну скаргу не подавав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надаються послуги згідно тарифів, встановлених рішенням виконкому Харківської міської ради, які відповідачами не оплачені, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем виникла заборгованість за період з 05.2017 по 05.2020 з утримання будинку та прибудинкової території в загальному розмірі 14022,81грн. з урахуванням пені, індексу інфляції та 3% річних на суму заборгованості яка є обґрунтованою та підлягає стягненню. 

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно наказу директора ТОВ «МЕГАІНВЕСТИБУД» С.О. Стешенко за №1-20/05-12 від 20.05.2012 стосовно житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , визначено виконавцем послуг з утримання вищезазначеного будинку та належної до нього прибудинкової території ТОВ «МЕГАІНВЕСТБУД», підрозділ житлово-комунального господарства.

21.05.2012 між ТОВ «МЕГАІНВЕСТБУД» та ОСОБА_1 укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до якого п.3 визначена плата у розмірі 1,555грн. за 1кв.м.

Із змісту вказаного договору у п. 2 вбачається, що виконавець надає послуги відповідно до затвердженого (погодженого) рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, визначених у додатку №1, який додається до цього договору.

Рішенням виконкому Харківської міської ради № 606 від 07.09.2016 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надає ТОВ «МЕГАІНВЕСТБУД» затверджено тарифи на утримання будинку та прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 , а саме, загальний тариф в розмірі 3,075грн., що вбачається із наданого Додатку 4 до рішення виконкому Харківської міської ради від 07.09.2016 №606.

Такі обставини підтверджено копіями наказу №1-20/05-12 від 20.05.2012, відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішення виконкому Харківської міської ради №606 від 07.09.2016, Додатку до рішення виконкому Харківської міської ради № 606 від 07.09.2016, договору про надання послуг з утримання будинків та споруд та прибудинкової території від 21.05.2012 (а.с.9-15,3—32).

Згідно вимог статей150,151,156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватної власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Громадяни, які мають у приватної власності квартиру, зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Члени сім`ї власника квартири (дружина, їх діти, батьки), які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Члени сім`ї власника квартири зобов`язані до неї дбайливо ставитися. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і придомової території та проведенню ремонту.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» праву споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (пункт 1 частини першої статті 20 цього ж Закону України) кореспондує обов`язок споживача оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таке ж положення міститься і в пункті 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, в якому зазначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Вартість послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій встановлюється відповідним рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова.»

Відповідно до п. 2 ч. 3ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

Отже доводи апелянтів про те, що розрахунки і після збільшення тарифів необхідно проводити виключно на підставі договору, який укладено між сторонами на утримання будинку АДРЕСА_1 від 21.05.2012, яким визначена плата у розмірі 1,555грн не ґрунтується на законі. 

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач є організацією, яка уповноважена надавати послуги, зокрема, з утримання будинку та прибудинкової території, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачі, як власник квартири АДРЕСА_3 у вказаному житловому будинку, зобов`язані оплачувати надані послуги та між сторонами виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідачі ними користуються.

Однак колегія суддів не погоджується із сумою заборгованості, яка була визначена судом для стягнення з відповідачів.

Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також заборгованість за послуги з технічного обслуговування спільних інженерних мереж будинку за період з 05.05.2017 по 20.05.2020 з урахуванням пені, індексу інфляції та 3% річних, нарахованих на загальну суму заборгованості в розмірі 26424,13грн., яка складається із 14022,81грн. за надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території та 12401,32грн. за надання послуг з технічного обслуговування спільних інженерних мереж та експлуатації спільних інженерних мереж будинку.

Колегія суддів вважає, що вказаний розрахунок не може бути взяти до уваги, як належний та допустимий доказ заборгованості, оскільки має невідповідності. 

Так, з розрахунку вбачається, що за травень 2017 року було нараховано до сплати 465 грн. 56 коп, відповідачами було сплачено 232 грн., однак вже наступного місяця борг складає 931 грн. 12 коп. Пояснень щодо вказаного розрахунку позивач не надав. Такі суперечності містяться за кожен період нарахування.

Отже з вказаного розрахунку неможливо беззаперечно встановити розмір дійсної заборгованості.

Однак, із змісту довідки, підписаної директором ТОВ «МЕГАІНВЕСТБУД» вбачається нарахування та надходження оплати за надання послуг з утримання будинку та прибудинкових територій. 

Так, вказана довідка містить зазначення, що борг станом на 01.05.2017 року складає 8572 грн. 48 коп. та наступне нарахування здійснюється із врахуванням такої суми. Однак походження даної суми та яким чином здійснювалося її нарахування з матеріалів справи встановити неможливо.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла за період з 05 травня 2017 року по 20 травня 2020 року. 

Між тим, сума 8572 грн. 48 коп. знаходить поза межами періоду заборгованості, про стягнення якої просить позивач.

Матеріали справи не містять обґрунтованого розрахунку такої суми.

Позивачем не підтверджено, у розрахунках не відображено порядок нарахування та сум сплати позивачами послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій до 01 травня 2017 року та яким чином такі сплати були розподілені.

За таких обставин підстав для стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 8572 грн. 48 коп. відсутні.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що розмір заборгованості у сумі 2530 грн. 70 коп. є обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів пені, колегія суддів вказує наступне. 

Частиною 3статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, договором від 21.05.2012 року, укладеним між ТОВ «МЕГАІНВЕСТБУД» та ОСОБА_1 п. 8 передбачено, що за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у встановленому законом розмірі, 0,05 % облікової ставки НБУ за день прострочки.

З наданих до суду доказів неможливо встановити кількість днів прострочки, оскільки відомостей про дати надходження платежів за періоди, за які були внесені такі платежі. Розрахунок, наданий позивачем не може бути визнаний належним та допустим доказом, з якого беззаперечно можливо встановити необхідні вихідні дані для розрахунку пені згідно договору. 

Отже такі вимоги позивач не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних та інших послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі №758/1303/15-ц.

Отже, вимоги про стягнення з відповідачів розміру інфляційних втрат та 3% річних, однак колегія суддів не бере до уваги розрахунок позивача цій частині та здійснила власний розрахунок.

Так, розмір інфляційних втрат за період з 05 травня 2017 року по 20 травня 2020 року складає 410 грн. 69 коп., 3 % річних - 192 грн. 15 коп., і вказані суми також підлягають стягненню з відповідачів. 

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення відповідній зміні в частині суми стягнення, а саме з відповідачів на користь позивача підлягає стягнення заборгованість надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 3133 грн. 54 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково, на 11,86 %, з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженої відповідальністю «МЕГАІНВЕСТБУД», підлягає стягненню судовий збір за подачу позову у розмірі 249 грн. 29 коп. 

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 також задоволено частково на 77,65 %, відповідно з Товариство з обмеженої відповідальністю «МЕГАІНВЕСТБУД», на його користь підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1299,07 грн.

Шляхом взаємозаліку зазначених сум з Товариство з обмеженої відповідальністю «МЕГАІНВЕСТБУД» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 1049 грн. 78 коп. у зв`язку з чим рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 367, 368,п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 18 вересня 2020 року змінити в частині суми стягнення. 

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженої відповідальністю «МЕГАІНВЕСТБУД», заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 3133 грн. 54 коп.

Рішення суду в частині стягнення судового збору з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженої відповідальністю «МЕГАІНВЕСТБУД» в розмірі 987 грн. 94 коп. - скасувати.

Перерозподілити судові витрати.

Стягнути з Товариства з обмеженої відповідальністю «МЕГАІНВЕСТБУД» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1049 грн. 78 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                             Н.П.Пилипчук 

Судді –                                                                О.В. Маміна 

                                                                       А.В. Котелевець