ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2021 року
м. Харків
Справа № 624/403/20
Провадження № 22-ц/818/975/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого Хорошевського О.М.,
суддів        Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - Приватне акціонерне товариство «СК «Провідна»
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2020 року, постановлене суддею Куст Н.М., за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «СК «Провідна» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
ВСТАНОВИВ:
У червні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП в сумі 14625,34 грн, відшкодувати моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. та стягнути судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12 березня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля AUDI A6, номерний знак НОМЕР_1 , який належить їй та автомобілем ВАЗ 2106, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Згідно довідки проведення перевірки за повідомленням чоловіка позивачки ОСОБА_4 №235 від 23 березня 2020 року, виданої Кегичівським ВП Сахновщинського ВП ГУНП в Харківській області та постанови Кегичівського районного суду Харківської області від 05 травня 2020 року по справі №624/264/20 винуватцем вказаної вище ДТП визнано ОСОБА_2 .
Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку 12 березня 2020 року було повідомлено ПрАТ «СК «Провідна».
24 березня 2020 року автомобіль позивачки був доставлений до філіалу ПрАТ «СК «Провідна», розташованого в м. Харків проспект Гагаріна, 20 А та був оглянутий спеціалістом. Під час огляду був встановлений перелік пошкоджень, отриманий автомобілем AUDI A6, н/з НОМЕР_1 , протокол огляду авто був долучений до матеріалів страхової справи №2300302058.
На підставі даного протоколу ПрАТ «СК «Провідна» встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 3037,51 грн, дані кошти були перераховані на її рахунок 29 квітня 2020 року, що підтверджується банківською випискою руху коштів на рахунку позивача.
Однак, як вбачається з розрахунку вартості робіт з поточного ремонту автомобіля AUDI A6 від 08 травня 2020 року, складеного КП «Юнона», яке є спеціалізованим підприємством з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, вартість ремонту пошкодженого автомобіля AUDI A6 склала 16912,85 грн, вартість ремонтних робіт та витрачених матеріалів позивачкою була повністю оплачена 21 травня 2020 року. Отже, останньою понесені значно більші витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, аніж отримані страхові відшкодування. Невідшкодованими залишилися 13875,34 грн.
При зверненні до ПрАТ «СК «Провідна» їй було повідомлено, що різниця у вартості ремонту та страхових виплат полягає в тому, що при розрахунку виплати враховується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, а при здійсненні ремонту деталі міняються на нові, а отже і різниця в понесених витрат позивачем підлягає стягненню саме з відповідача, як безпосереднього винуватця дорожньо-транспортної пригоди.
24 березня 2020 року для доставлення пошкодженого автомобіля позивачки до м. Харкова з метою проведення огляду спеціалістами ПрАТ «СК «Провідна», остання витратила 750 грн для придбання пального, а саме дизельного палива.
08 травня 2020 року вона разом з чоловіком приїхала до відповідача додому в с. Лозова Кегичівського району Харківської області і намагалися з ним владнати питання щодо відшкодування різниці між отриманими страховими виплатами та реальними витратами у розмірі 13875,34 грн, на що відповідач у грубій формі категорично відмовився відшкодовувати вказану різницю.
Окрім того, у зв`язку із ДТП позивач зазнала моральних страждань через пошкодження її автомобіля, який досі не відремонтований. Її право власності порушене: вона не може використовувати свій автомобіль за призначенням, що завдає їй значних незручностей, оскільки вона працює адвокатом і для зустрічі з клієнтами та для поїздок у відрядження змушена постійно шукати інші транспорті засоби. Її нормальний спосіб життя змінився і на його організацію вона витрачає додаткові зусилля.
Також, моральна шкода, заподіяна їй відповідачем, полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з тим, що після ремонту пошкодженого відповідачем автомобіля зменшиться його ринкова вартість. Вона була змушена самостійно за власні кошти звернутися до станції технічного обслуговування автомобілів для здійснення його ремонту, додатково витрачати свої грошові кошти на його ремонт, а відповідач не вчиняє жодних дій для добровільного усунення завданої шкоди.
Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволені частково. 
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 14625 (чотирнадцять тисяч шістсот двадцять п`ять) грн 34 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 5000 грн 00 коп. 
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1612 грн 23 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове яким у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.
Скарга містить посилання на те, що позивачкою не доведено перелік пошкоджень, розмір відновлювального ремонту та розмір матеріального збитку, а з розрахунку КП «Юнона» не можливо встановити роботи по ремонту пов`язані з ДТП, яка склалась 12.03.2020.
Зазначено, що грошові кошти за ремонт були перераховані ОСОБА_4 , що ставить під сумнів понесення витрат саме позивачкою.
Також, не можливо ідентифікувати отримувача грошових коштів , так як у квитанції зазначено лише КП «Юнона», проте таких суб`єктів господарювання з такою назвою десятки.
Матеріали справи не містять актів виконаних робіт.
Крім того, вважає, що право потерпілого не є абсолютним, з огляду на Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» яким передбачено, що розмір страхової суми (страхового ліміту) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50000,00 грн на одного потерпілого.
Також не згоден з наявністю підстав для відшкодування моральної шкоди, виходячи з її недоведеності.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки оскаржуване рішення винесене на підставі дослідження судом першої інстанції матеріалів справи, всебічного та повного з`ясування фактичних обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, відповідно ст. 376 ЦПК України відсутні правові підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано достатньо доказів, що дії відповідача були неправомірними, між ними і  шкодою є безпосередній причинний зв`язок та наявна вина ОСОБА_2 , про що також свідчить постанова Кегичівського районного суду Харківської області, тому суд дійшов висновку щодо часткового задоволення вимог в частині матеріальної шкоди, а саме 13875,34 грн – різниці між отриманими страховими виплатами та реальними витратами понесеними позивачем на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля. 
Щодо вартості дизельного пального придбаного для доставлення пошкодженого автомобіля до м. Харкова для огляду спеціалістами ПрАТ «СК «Провідна» в сумі 750 грн, то позивачем не надано суду доказів придбання пального саме задля доставки автомобіля до м. Харків та саме в такій кількості.
Визначаючи завдану позивачці моральну шкоду у розмірі 5000 грн, яку стягнуто на її користь із відповідача судом першої інстанції враховано протиправності поведінки відповідача, глибини і тривалості душевних страждань позивачки, пов`язаних із пошкодженням її майна, позбавлення її можливості реалізації споживчих властивостей автомобіля для задоволення власних потреб, враховуючи інші обставини, які мають істотне значення, в тому числі необхідності докладання додаткових зусиль для організації повсякденного життя, а також вимог розумності і справедливості.
Вимоги позивачки про відшкодування шкоди в розмірі 10000 грн є надмірними та такими, що не відповідають матеріалам справи.
Судова колегія з таким висновком суду першої інстанції погоджується.
Судовим розглядом встановлено, що 12 березня 2020 року о 14 год. 45 хв., ОСОБА_2 керував автомобілем ВАЗ 21063 державний номер НОМЕР_2 в смт. Кегичівка Харківської області по вул. 1 Травня, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки Audi А6, державний номер НОМЕР_1 , що був припаркований на узбіччі, внаслідок даної події автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.9 ПДР України. У зв`язку з цим його дії були кваліфіковані за ст. 124 КУпАП. 
Постановою Кегичівського районного суду Харківської області від 05 травня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 340 грн (а.с.6). 
Автомобіль марки Audi А6, реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (копія, а.с.3).
Відповідно до повідомлення про виплату ПрАТ «СК «Провідна» страхова виплата по події від 12 березня 2020 року здійснена у сумі 3037,51 грн на рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.8), що підтверджується випискою по надходженню по картці ОСОБА_1 (а.с.9).
Відповідно до розрахунку вартості робіт з поточного ремонту автомобіля Audi А6, д.н. НОМЕР_1 загальна сума, яка підлягає сплаті становить 16912,85 грн (копія, а.с.10).
Вартість ремонтних робіт та витрачених матеріалів була повністю оплачена ОСОБА_4 , що підтверджується копією квитанції від 21 травня 2020 року №0.0.1713790797.1 (а.с.13).
ПрАТ «СК «Провідна» надано суду копію акту огляду транспортного засобу від 24 березня 2020 року та ремонтну калькуляцію №2300302058 від 25 березня 2020 року (а.с.73-79).
Встановлені судом першої інстанції обставини справи які підтверджені наданими доказами відповідачем не спростовані. 
Доказів завищеного розрахунку по ремонту автомобіля Audi А6 відповідачем суду не надано.
Не спростовано і сплату за відновлювальний ремонт автомобіля Audi А6 в сумі 16912,85 грн. на рахунок КП «Юнона».
Також, не надано відповідачем страхового полісу або договору страхування, з яких можна було би зробити висновок, що сума страхового ліміту на відшкодування завданої шкоди становить саме 50000,00 грн, на які посилається в апеляційній скарзі.
Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до вимог частини другої статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до статей1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Згідно з положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина другастатті 1187 ЦК України).
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно з ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону).
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язковогострахування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону ).
Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.
Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.
Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК Українипідстав.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України- відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Такий висновок зробив Верховний Суд у справі №754/1114/15-ц від 14 лютого 2018 року, чим підтвердив правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15.
Таким чином, позивачка через недостатність суми для повного відшкодування шкоди ДТП внаслідок страхового відшкодування, правомірно звернулась в рамках деліктного зобов`язання до відповідача з вимогою про відшкодування завданої шкоди, якому кореспондує обов`язок боржника її відшкодувати.
Задовольняючи частково позов суд першої інстанції правильно вважав, що позивачка має права на отримання відшкодування, оскільки є власником транспортного засобу, якому внаслідок ДТП завдано механічних пошкоджень.
Таким чином, аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі обставини та висновки суду першої інстанції, а зводяться до оцінки доказів, а також незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх спростував.
Таким чином, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому законне рішення суду першої інстанції не може бути скасовано у апеляційному порядку.
Керуючись ст. ст. 367, 368, ст. 375,  382, 384 ЦПК України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  - залишити без задоволення.
Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                       О.М. Хорошевський 
Судді:                                                                           О.Ю. Тичкова
                                                                                   В.Б. Яцина 
Повне текст постанови складено 18 січня 2021 року.