Справа № 307/2337/20

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

02.02.2021                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , 
                                        в с т а н о в и в :

Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 серпня 2020 року 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенівка Бердичівського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, інспектора прикордонного контролю 3 категорії – водія відділення інспекторів прикордонної служби «Вилок» відділу прикордонної служби «Дяково» Мукачівського прикордонного загону,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-18 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів  громадян,  що становить  1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень 00 коп. у дохід держави.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок судового збору.
       Згідно постанови,  26.06.2020 приблизно о 14 год офіцером внутрішньої та власної безпеки по Мукачівському прикордонному загону капітаном Олексієм Ящук виявлено інспектора прикордонної служби 3 категорії – водія сержанта ОСОБА_2 під час виконання службових обов`язків у прикордонному наряді «Перевірка документів» за межами території пункту пропуску на автостоянці біля продуктового магазину, що знаходиться поблизу пункту пропуску. Таким чином сержант ОСОБА_3 не виконав вимог підпункту 6 пункту 2 розділу ІІ (Кожен прикордонник під час несення служби у прикордонному наряді відповідає за точне та своєчасне виконання покладених на нього завдань та обов`язків), пункт 11 підпункту 6 розділу ІІ (Прикордонним нарядам забороняється:…залишати ділянку, що охороняється (місце несення служби), або переміщуватись на іншу до зміни чи закінчення терміну несення служби, а також змінювати маршрут руху, крім випадків, передбачених пунктом 10 глави 2 цього розділу) підпункту 11 розділу ІІ (учиняти інші дії, заборонені законодавством України та наказом на охорону державного кордону, відволікатися від несення служби) "Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України" затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2015 року № 1261, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-18 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова суду є незаконною і тому має бути скасована. Зазначає, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-18 КУпАП суб`єктом владних повноважень не додано, а також не додано доказів, які б підтверджували вчинення правопорушення ним та доказів, якими це зафіксовано. Просить постанову судді скасувати. 

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-18 КУпАП, за порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону, – є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Так, факт самовільного залишення 26.06.2020 о 14 год, ОСОБА_1 при виконанні службових обов`язків у ПН «ПД», під час несення служби та його перебування за межами території пункту пропуску на автостоянці біля продуктового магазину, що знаходиться поблизу пункту пропуску, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 008612 від 11.08.2020, з якого також убачається, що своїми підписами ОСОБА_1 підтвердив, що права та обов`язки йому роз`яснено, зі змістом протоколу ознайомлений, його примірник отримав. При цьому, будь-яких зауважень щодо змісту протоколу ОСОБА_1 не подавав (а. с. 1).
Викладені в протоколі обставини також підтверджуються і письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а. с. 2), письмовими поясненнями ОСОБА_4 (а. с. 3), листом начальника відділу внутрішньої та власної безпеки по Мукачівському прикордонному загону ГВ ВВБ «Захід» ОСОБА_5 (а. с. 4).
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 правил несення прикордонної служби в наряді з охорони державного кордону та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 172-18 КУпАП адміністративного правопорушення.
Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 визнав факт самовільного залишення меж території пункту пропуску, зазначивши, що відійшов до магазину для надання інформації щодо перетину державного кордону України. При цьому, ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів, які б свідчили про необхідність залишення ним меж території пункту пропуску для надання кому-небудь інформації щодо перетину державного кордону України. 
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що начальник відділу прикордонної служби «Тячів» ОСОБА_6 був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 172-18 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилався ОСОБА_1 під час її розгляду.
Тому, апеляційний суд доходить висновку про те, що начальник відділу прикордонної служби «Тячів» ОСОБА_6 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи яких-небудь інших дій, які призвели до примусового підписання ним складеного щодо нього протоколу, – на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі й не вказував ОСОБА_1 під час її розгляду.
На підставі наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що постанова судді є незаконною, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищенаведеним. 
Як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи та вищезгаданими доказами, якими в достатній мірі підтверджується факт порушення ОСОБА_1 як особою яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України правил несення служби, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-18 КУпАП суб`єктом владних повноважень не додано, а також не додано доказів, які б підтверджували вчинення правопорушення ним та доказів, якими це зафіксовано. 
Тому, доводи апеляційної скарги апеляційний суд розцінює як такі, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 172-18 КУпАП адміністративного правопорушення.
Разом із тим, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП і дійшов обґрунтованого висновку про те, що для виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів України та запобігання нових правопорушень необхідним і достатнім буде адміністративне стягнення саме у виді штрафу. При цьому, апеляційний суд вважає, що накладене на ОСОБА_1 стягнення, яке відповідно до санкції ч. 1 ст. 172-18 КУпАП є мінімальним, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 цього Кодексу меті адміністративного стягнення. При цьому, береться до уваги і те, що до апеляційної скарги не додано будь-яких доказів, у тому числі й даних про особу правопорушника, які б давали підстави для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю правопорушення. 
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова суду першої інстанції як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга – без задоволення.
Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про витребування та дослідження доказів чи виклик та допит свідків, ОСОБА_1 не заявлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

                                                               П О С Т А Н О В И В :
        
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 серпня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-18 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу, залишити без зміни.
               Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                       І. В. Стан