ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/1658/20	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року
у справі № 280/1658/20
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:
          У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо проведення перевірки достовірності прийнятого ним Акту від 05.04.2018 №3170/1 та зобов`язати останнього скасувати такий акт.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
          Не погодившись з таким рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу,  в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. В обґрунтування скарги посилається на помилковий висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову. Зазначає, що до оскарженого Акту відповідачем не долучено жодного доказу, що б підтверджував результати перевірки недостовірності даних у довідках про заробітну плату.
          Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
          Судом встановлено та учасниками справи не заперечується, що з 30.01.2001 позивачці призначено пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком, у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами та доповненнями (далі - Закон №1788-ХІІ), розмір якої   визначений із заробітної плати за період з 01.02.1999 по 31.01.2001 на підставі довідки КУ «Центральна поліклініка №1» Хортицького району від 02.02.2001 №215.
26.04.2004 позивачка звернулася до відповідача з заявою про перерахунок пенсії з більшого заробітку, до якої додала дві довідки про заробітну плату від 05.01.2004 за період з 01.01.1992 по 31.12.1996 та за період з 01.01.1997 по 31.12.1998, видані Комунальною установою «Центральна поліклініка №1» Хортицького району та на підставі таких довідок її пенсія з 01.01.2004 року   перерахована із заробітної плати за період з 01.01.1994 по 31.12.1998 відповідно до ст. 40 Закону №1058-ІV, що підтверджується розпорядженням від 25.08.2004 №139170 та розрахунком заробітку.
На підставі особистої заяви від 28.04.2004 позивачці проведено перерахунок пенсії та переведено на інший вид пенсії - з пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV, що підтверджується розпорядженням від 23.09.2004 за №139170.
12.02.2018 позивачка звернулася до відповідача з заявою про перерахунок пенсії із більшого заробітку, надавши довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №8/01-20 від 31.08.2017 за період з 01.01.1987 по 31.12.1992 та №7/01-20 від 31.08.2017 за період з 01.01.1993 по 31.12.1997, видані Комунальною установою «Центральна поліклініка №1» Хортицького району.
          Однак, при розгляді заяви та наданих довідок відповідачем встановлено, що в довідках, які були надані позивачкою для перерахунку пенсії 26.04.2004 та в довідках, які   надані 12.02.2018, відрізняються суми заробітної плати за ідентичний період, у зв`язку з чим зазначені довідки   направлені на перевірку для підтвердження достовірності  даних, що містяться у них.
Відповідно до відомостей акту перевірки достовірності даних довідки про заробітну плату на ім`я ОСОБА_1 наданих для призначення пенсії Комунальною установою «Центральна поліклініка №1» Хортицького району за №3170/1 від 05.04.2018, при звірці цих довідок з первинними документами встановлено завищення сум заробітної плати для обчислення пенсії у результаті включення у липні 1991 року квартальної допомоги на дітей та сум матеріальної допомоги у 1995 році, допущені технічні помилки, не вірно рознесено перехідну відпустку, раніше видані довідки від 31.08.2017 №8/01-20, від 31.08.2017 №7/01-20 та від 05.01.2004 №б/н вирішено вважати недійсними. 
На виконання вимог названого Акту Комунальною установою «Центральна поліклініка №1» Хортицького району надані нові довідки про заробітну плату для обчислення пенсії позивачки від 05.04.2018 №7/01-20 за період з 01.01.1993 по 31.12.1998 та №8/01-20 за період з 01.01.1987 по 31.12.1992, на підставі яких, у квітні 2018 року, пенсію позивачці   перераховано.
          При цьому, у результаті проведеної перевірки відповідачем прийнято рішення про утримання з позивачки надмірно виплачених сум пенсій від 23.04.2018 року та від 26.07.2018 року, які позивачка оскаржила у судовому порядку та за результатами судового розгляду їх визнано протиправними та скасовано.
21.01.2020 позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою, в якій просила провести перевірку на предмет відповідності чинному законодавству та з урахуванням відомостей, що містяться в первинних документах прийняти рішення про скасування незаконного акту №3107/1 від 05.04.2018 року.
Однак, листом від 18.02.2020 за №871-515/О-10/8-0800/20 ГУ ПФУ в Запорізькій області повідомило позивачку, що надані Комунальною установою «Центральна поліклініка №1» Хортицького району копії первинних документів свідчать про відхилення, що містяться у названих вище довідках та лише підтверджують висновки Акту від 05.04.2018 року.
Указані обставини і слугували підставою для звернення до суду із цим позовом. При цьому, позивачкою обрано та заявлено такий спосіб відновлення порушеного права як скасування прийнятого відповідачем Акту від 05.04.2018 року.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції не встановив допущення відповідачем протиправної бездіяльності по відношенню позивачки, при цьому указав, що сам по собі акт перевірки не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та з цього приводу зазначає про таке.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом пунктів 1 та 2  частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;
публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України.
Відповідно до пунктів 18 та 19 частини першої статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування;
індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк;
Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Акт перевірки достовірності даних довідки про заробітну плату не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а також не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії, а відтак не створює і не припиняє права чи обов`язки, а лише фіксує певні обставини. 
Жодних управлінських висновків оскаржуваний акт не містить, вчинити обов`язкові дії позивачці він не приписує, та відповідно не порушує права свободи та інтереси осіб публічно-правових відносин.
Тобто, оскаржений у цій справі Акт не створює для позивачки будь-яких правових наслідків та не визначає спектр обумовлених обов`язків. Такий акт лише містить інформацію щодо правильності обчислення роботодавцем сум заробітної плати для призначення пенсії і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог пенсійного законодавства, що у подальшому лягло в основу прийнятих відповідачем рішень про утримання надміру виплачених сум пенсій, які у свою чергу нею були оскаржені  та відповідно скасовані у судовому порядку.
Відповідно, такий акт не є окремим об`єктом судового захисту, у зв`язку з чим є вірним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість  заявлених  позовних вимог.
          Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року у справі № 280/1658/20– залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року у справі № 280/1658/20- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 5  ст. 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко