ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1763/20  Номер провадження 22-ц/814/386/21	Головуючий у 1-й інстанції Предоляк  О.С.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Обідіної О.І.,
суддів Бутенко О.І., Прядкіної О.В.,
при секретарі Кальник А.М.,
розглянувши у відкритому судому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  представника ОСОБА_1 - адвоката Байдуж Юлії Сергіївни на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 грудня 2020 року, постановленого у складі головуючого судді Предоляк О.С., дата складення повного тексту рішення не зазначена, по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, про визначення місця проживання дитини, відібрання малолітньої дитини у батька та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 22 серпня 2016 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від зареєстрованого шлюбу мають сина ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Позивач вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, у зв`язку з чим просила шлюб розірвати. 

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.
Даний позов обґрунтовує тим, що він є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З початку 2019 року син проживає з ним та перебуває на його утриманні. Будь-якої участі у вихованні та утриманні дитини відповідач не приймає. На даний час між ними виникають сварки з питань місця проживання дитини. Вважає, що в інтересах сина необхідно визначити його місце проживання з ним, а не з матір`ю. Вказує що має постійне місце роботи та стабільний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та гармонійного розвитку сина в атмосфері любові, захищеності, моральної та матеріальної забезпеченості. Між ним та сином існує глибокий емоційний зв`язок та взаємодовіра, вони спільно проживають у належній йому на праві власності квартирі з усіма зручностями, де створені всі умови для проживання, виховання та розвитку малолітньої дитини. У той час як відповідач не має достатнього постійного доходу для реального забезпечення умов проживання дитини, вона проживає в орендованій квартирі, де одночасно надає косметичні послуги, тривалий час життям сина не цікавилась, що призвело до їхнього відчуження та небажання сина спілкуватись з мамою. 
У зв`язку з чим заявив вимогу про визначення місце проживання сина ОСОБА_3 разом з батьком.
04 червня 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю. Зазначає, що сторони беруть однакову участь у вихованні дитини. Вона має можливість забезпечити належні умови для його гармонійного розвитку, має сталий дохід від заняття підприємницькою діяльністю, позитивно характеризується, постійно цікавиться життям дитини та дбає про влаштування зустрічей з сином. Вважає, що з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини необхідно визначити її місце проживання разом з матір`ю.
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської областівід 29 липня 2020 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Кременчуцький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.
Об`єднано в одне провадження цивільну справу № 524/1763/20 (2/524/1525/20) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з справою № 524/2808/20 (2/524/1693/20) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, присвоївши їм єдиний номер справи №524/1763/20 (2/524/1525/20).
01 вересня 2020 року ОСОБА_1 подано заяву про збільшення позовних вимог, а саме окрім заявлених позовних вимог просить також відібрати малолітню дитину у батька і повернути його матері. Дану вимогу обґрунтовує тим, що після припинення шлюбних відносин, син за спільною домовленістю проживав з нею. ОСОБА_2 безперешкодно спілкувався з дитиною, забирав сина до себе додому у погоджений час. Однак 30 квітня 2020 року відповідач в черговий час взяв сина до себе, погодивши дату повернення дитини - 03 травня 2020 року. З цього часу вона не має змоги бачитися з сином. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1158 від 14 серпня 2020 року «Про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_1 » їй встановлено для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином побачення щотижня з 09:00 год. п`ятниці до 09:00 год. понеділка з обов`язковим здійсненням матір`ю супроводу дитини з місця її перебування на побачення та повернення дитини за місцем її фактичного проживання. Натомість рішення органу опіки та піклування ОСОБА_2 не виконує. Будь-які намагання побачитися з сином, викликають у нього істерику та почуття страху, оскільки дитина залякана погрозами батька та його негативним налаштуванням проти неї. 
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 жовтня 2020 року позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено.
Шлюб, зареєстрований 22 серпня 2019 року виконавчим комітетом Червонознам`янської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області між  ОСОБА_1  та ОСОБА_2 ,про що зроблено актовий запис №12, розірвано.
В іншій частині вимог розгляд справи продовжено.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про визначення місця проживання дитини, відібрання малолітньої дитини у батька відмовлено.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини - задоволено.
Визначено місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_2 .
При постановленні даного рішення, суд першої інстанції, мотивуючи свої висновки посиланням на першочергове забезпечення інтересів малолітньої дитини, встановив, що саме батьком створено більш сприятливі умови для проживання дитини, її гармонійного психологічного розвитку, дитина вже тривалий час проживає саме з батьком, відвідує школу та гуртки за місцем його проживання, має до нього більшу прихильність та прив`язаність.
При цьому визначення місця проживання дитини з батьком не вплине на реалізацію матір`ю своїх прав щодо її участі у вихованні сина.

Не погодившись з зазначеними рішеннями суду, його в апеляційному порядку оскаржила представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Байдуж Ю.С., яка в своїй апеляційній скарзі просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, а у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.
Вважає, що судом не надано належної правової оцінки доказам, в тому числі не взято до уваги пояснення свідків та експертів, проігноровано висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини з матір`ю. Звертає увагу на те, що дитина потребує материнської уваги та піклування. При цьому, проживання останнім часом з батьком негативно вплинуло на стан здоров`я сина, який перебуває під його психологічним тиском і маніпулюванням, що призводить до виникнення у хлопчина почуття страху та пригніченості.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13 липня 2015 року. 
З листопада 2019 року сторони фактично припинили шлюбні відносини та проживають окремо.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 жовтня 2020 року шлюб між  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 розірвано.
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 29787 від 13 вересня 2019 року малолітній  ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 за місцем реєстрації батька - ОСОБА_2 . 
З травня 2020 року ОСОБА_3 постійно проживає з батьком у двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , де для нього створені належні матеріально-побутові умови, дитина має окрему кімнату, в якій є місце для сну та навчання, шафа для одягу.
ОСОБА_3 навчається у першому класі загальноосвітньої школи № 31 м. Кременчука та відвідує в ній гуртки.
Відповідно до довідки про сукупний дохід від 05 травня 2020 року № 95, виданої приватним акціонерним товариством «Кременчуцька кондитерська фабрика «Рошен», батько дитини ОСОБА_2 займає посаду оператора лінії у виробництві харчової продукції на вказаному підприємстві. Загальна сума доходу за період жовтень 2019 р. - березень 2020 р. за винятком аліментів становить 184551,78 грн. 
Згідно виробничої характеристики, виданої Приватним акціонерним товариством «Кременчуцька кондитерська фабрика «Рошен» ОСОБА_2 за час роботи зарекомендував себе як грамотний фахівець, який вміє застосовувати знання і досвід. У колективі користується повагою. Порушень виробничої та трудової дисципліни не має.
На обліку у наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, що підтверджується відповідними медичними довідками.
Мати дитини ОСОБА_1 надає послуги майстра манікюру, є фізичною особою-підприємцем з 14 травня 2020 року, що підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1158 від 14 серпня 2020 року «Про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_1 » встановлено ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином побачення щотижня з 09:00 год. п`ятниці до 09:00 год. понеділка з обов`язковим здійсненням матір`ю супроводу дитини з місця її перебування на побачення та повернення дитини за місцем її фактичного проживання.
Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 1434 від 23 вересня 2020 року затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 . 
З даного висновку вбачається, що як і в батька, так і в матері створено належні матеріально-побутові умови для проживання дитини. За інформацією Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді підстав які б перешкоджали проживанню дитини з батьком чи матір`ю, фахівцями не виявлено. Однак, орган опіки та піклування посилаючись на принцип 6 Декларації прав дитини, відповідно до якої малолітня дитини не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір`ю, вважав за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .
При розгляді справи судом першої інстанції у присутності представника органу опіки та піклування, а також спеціалістів - психологів, залучених до участі в справі як позивачем, так і відповідачем, без присутності батьків та їх представників, опитано дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Малолітній пояснив, що він проживає разом з батьком, любить однаково обох батьків та вони дуже добре до нього ставляться. Йому подобається проживати з батьком та відчувати його піклування. Приводить до школи і забирає зі школи батько. Коли дзвонить мати не дуже хоче з нею спілкуватись. Боїться, що мати його забере від батька і не поверне, але хоче щоб вони як раніше проживали разом. На питання психолога пояснював, що не хоче змінювати свої місце проживання, де в нього є друзі та поряд школа. За мамою інколи сумує, проте не виявляє бажання проживати в її квартирі, куди постійно приходять інші люди та пахне спиртом. 

Спеціаліст ОСОБА_6 - психолог Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у судовому засіданні зазначила, що конфліктна ситуація з приводу визначення місця проживання дитини негативно впливає на малолітнього. На думку психолога в такій ситуації у хлопчика не виникає прихильності до будь-кого з батьків. На даний момент у дитини виник більш тісний зв`язок з батьком, ніж з матір`ю. Разом з тим, відповідно принципу 6 Декларації прав дитини, малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір`ю. Наголошує щодо необхідності змінити ставлення батьків з метою гармонійного зростання дитини.
Спеціаліст ОСОБА_7 запрошена зі сторони матері у судовому засіданні зазначила, що до судового засідання не бачила ні батьків, ні дитину. Підтвердила, що спір між батьками щодо визначення місця проживання дитини негативно впливає на малолітнього. Через конфліктну ситуацію дитина зазнає емоційного і психологічного стресу. 
Також судому першої інстанції допитано свідків обох сторін, з пояснень яких вбачається, що як мати так і батько мають належні умови для проживання дитини, ОСОБА_3 з травня 2020 року проживає з батьком та знаходиться на його утриманні. З матір`ю дитина майже не спілкується.
В ході розгляду справи встановленою, що до припинення своїх сімейних відносин, сторони проживали в квартирі ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .
Саме в цій квартирі з дитинства проживає їх син ОСОБА_3 , тобто вона для нього є постійним та сталим житлом, із звичним для нього способом життя. 
В своїй квартирі позивач ОСОБА_1 , після припинення спільного проживання з відповідачем, займалась проведенням ремонту. Протягом цього часу між батьками дійсно існували домовленості щодо відвідування сином місця проживання як мами, так і батька. 

Як вбачається з частин 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини 1 статті 18, частини 1 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини зазначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Статтею 141 СК України встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Згідно частин 1, 2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі № 336/1205/19.
З матеріалів справи вбачається, що обоє батьків мають роботу, належні умови для проживання дитини. У квартирі батька є окрема, належним чином облаштована дитяча кімната, в якій і мешкає син ОСОБА_3 , саме з даною квартирою пов`язане існування його сталого соціального середовища, до якого входять друзі та шкільні товариші, наближена школа. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що мати ОСОБА_1 , зареєстрована як ФОП в травні 2020 року, не надала суду інформацію щодо розміру свого доходу та можливості забезпечити матеріальний добробут дитини, тоді як ОСОБА_2 офіційно працевлаштований та має стабільний дохід у розмірі достатньому для забезпечення належних умов проживання та розвитку дитини.
У свою чергу суд першої інстанції вірно звернув увагу, що за час проживання дитини з батьком ОСОБА_3 він пішов до школи, що знаходиться поблизу з місцем його проживання, де займається в різноманітних гуртках, що, в свою чергу, сприяло виникненню нього стійких соціальних зав`язків у звичайній та знайомій для нього обстановці. 
У зв`язку з чим, можливість настання такої обставин як раптова зміна місця проживання, пов`язана з переїздом до місця проживання мами, може призвести до виникнення психотравмуючих відчуттів та слугуватиме підставою для надмірного емоційного навантаження.
При вирішенні питання про місце проживання дитини судом було враховано, положення частин 1, 2 статті 171 СК України, відповідно до яких дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. 
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
При розгляді справи судом першої інстанції було заслухано думку дитини щодо місця її проживання та відносин в родині, зокрема малолітній ОСОБА_3 пояснив, що хоче проживати з батьком, з яким йому дуже добре. Батько проводить з ним багато часу, навчає цікавим речам, зокрема плаванню та малюванню. Він побоюється мами, вважає, що вона забере його до себе на квартиру і більше не поверне до батька. 
При цьому, допитані спеціалісти-психологи прийшли до однакового висновку, що конфлікти між батькам щодо місця проживання сина негативно впливають на хлопчика, він вимушений перебувати в стані емоційного перевантаження та нервування. 
Аналізуючи зібрані по справі докази та виходячи з принципу якнайкращого забезпечення прав та інтересів дитини, а також враховуючи думку малолітнього ОСОБА_3 , його стійкий емоційний зв`язок саме з батьком, до якого він має більшу прихильність, чим до мами, наявність у останнього більш сприятливих житлово-побутових умов для проживання сина, а також, що дитина адаптувалася до шкільного середовища за останнім місцем проживання, має своє коло спілкування за місцем проживання батька, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо встановлення місця проживання хлопчика з батьком ОСОБА_2 . 
Апеляційна скарга вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовує. 
Так, доводи скарги щодо безпідставного неприйняття судом висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з матір`ю - не є підставою для скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи суд оцінює всі зібрані докази в їх сукупності.
Згаданий висновок органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер, фактично його зміст зводиться до констатації факту створення сторонами належних умов для проживания дитини.
Свій висновок орган опіки та піклування обґрунтував лише посиланням на застосування принципу 6 Декларації прав дитини, відповідно до якої малолітня дитини не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір`ю.
Однак, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц вказано, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».
Інших поважних підстав для визначення місця проживання дитини саме з матір`ю, вищевказаний висновок не містить. 

Посилання представника позивача - адвоката Байдуж Ю.С. на те, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, позбавляє матір права на побачення та зустрічі з сином, не може бути підставою для скасування судового рішення і задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки вказані правовідносини мають інший правовий власний механізм захисту прав матері на побачення з дитиною. 
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах по справі, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, на підставі яких вірно встановив обставини по справі та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 . 
Враховуючи, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив фактичні обставини по справі, права і обов`язки сторін та вірно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, яке відповідає вимогам закону
Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги представника ОСОБА_1 - адвоката Байдуж Ю.С., не змінює судове рішення та не ухвалює нове, необхідність здійснення розподілу судових витрат при розгляді цієї апеляційної скарги - не має.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Байдуж Юлії Сергіївни - залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 грудня 2020 року- залишити без змін.      
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 01 квітня 2021 року.

Судді : О.І. Обідіна С.Б. Бутенко О.В. Прядкіна