ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року	Львів	Справа № 157/650/20 пров. № А/857/2949/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                                Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Стельмаха П.П. 
          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного агентства лісових ресурсів України, 
          на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 05 січня 2021 року (суддя – Антонюк О.В., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м.Камінь-Каширський, дата складання повного тексту – не зазначена), 
          в адміністративній справі №157/650/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України, лісничого Видертського лісництва Державного підприємства «Камінь-Каширське лісове господарство» Литвина Валентина Яковича, 
          про визнання незаконною та  скасування постанови, 

                                                           встановив: 

          У травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів Державного агентства лісових ресурсів України, лісничого Видертського лісництва Державного підприємства «Камінь-Каширське лісове господарство» Литвина В.Я., в якому просив: 1) визнати незаконною та скасувати постанову лісничого Видертського лісництва ДП «Камінь-Каширське лісове господарство» Литвина В.Я. №000028 від 20 травня 2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.65 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1530 грн.; 2) закрити справу про адміністративне правопорушення відносно позивача на підставі п.1 ст.247 КУпАП. 
Відповідач Державне агентство лісових ресурсів України позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив закрити провадження у справі в частині позовних вимог до Державного агентства лісових ресурсів України, у зв`язку із пред`явленням позову до неналежного відповідача. 
Відповідач лісничий Видертського лісництва Державного підприємства «Камінь-Каширське лісове господарство» Литвин В.Я. також позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав заперечення на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову. 
Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 05 січня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Скасовано постанову серії №000028 від 20 травня 2020 року, винесену лісничим Видертського лісництва Державного підприємства «Камінь-Каширське лісове господарство» Литвином В.Я., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.65 КпАП України і накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1530  гривень, та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державного агентства лісових ресурсів України на користь ОСОБА_1 420 гривень 40 копійок судового збору. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 05.01.2021 року частково не погодився відповідач Державне агентство лісових ресурсів України та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду в частині, що стосується стягнення судового збору з Державного агентства лісових ресурсів України в розмірі 420,40 грн. є незаконним, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що Державне агентство лісових ресурсів України не було учасником спірних правовідносин і не порушило жодних прав чи інтересів позивача, а тому не може бути відповідачем у цій справі. Оскаржену постанову від 20.05.2020 року було прийнято уповноваженою особою не від імені Держлісагентства, а від імені Державного підприємства «Камінь-Каширське лісове господарство». Цих доводів відповідача суд першої інстанції не врахував, неповністю дослідив матеріали справи і здійснив помилкове тлумачення норм статті 241 КУпАП. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржене рішення суду від 05.01.2021 року – скасувати в частині стягнення судового збору з Державного агентства лісових ресурсів України в сумі 420,40 грн.. 
Позивач ОСОБА_1 подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції від 05.01.2021 року без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. 
У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, хоча належним чином усі були повідомленні про дату, час та місце розгляду справи. 
Позивач подав суду апеляційної інстанції клопотання про проведення судового засідання у відсутності позивача та його представника. 
Відповідач лісничий Видертського лісництва Державного підприємства «Камінь-Каширське лісове господарство» Литвин В.Я. подав суду апеляційної інстанції заяву про апеляційний розгляд справи у його відсутності. 
Відповідач Державне агентство лісових ресурсів України подав суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю забезпечити явку в судове засідання уповноваженого представника через його зайнятість в розгляді іншої справи в цей день у Шостому апеляційному адміністративному суді. 
Протокольною ухвалою суду від 17.03.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача Державного агентства лісових ресурсів України про відкладення розгляду справи, у зв`язку із його необґрунтованістю та відсутністю будь-яких підтверджень (доказів) про те, що уповноважений представник відповідача в цей день 17.03.2021 року бере участь в розгляді іншої справи у Шостому апеляційному адміністративному суді (або в іншому судовому процесі), чи про існування об`єктивної неможливості відповідача Державного агентства лісових ресурсів України забезпечити явку представника в засідання суду апеляційної інстанції. 
Водночас, колегією суддів апеляційної інстанції враховано необхідність дотримання завдань адміністративного судочинства щодо своєчасного вирішення судом спору у сфері публічно-правових відносин, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, та основних засад (принципів) адміністративного судочинства щодо верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та диспозитивності процесу, розумності строків розгляду справи судом, неприпустимості зловживання процесуальними правами. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що статтею 286 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Так, відповідно до частини 5 цієї статті, суд апеляційної інстанції розглядає справу у 10-ти денний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи. 
Водночас, слід зазначити, що відповідачем (апелянтом) не було заявлено клопотань про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення апеляційного суду, як через інший (наближений до відповідача) суд чи з використанням власних технічних засобів, згідно приписів статті 195 КАС України. 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що матеріли адміністративної справи містять необхідний обсяг наданих сторонами доказів, чітко відображають правові позиції учасників справи, їхні доводи і обґрунтування містяться у позовній заяві та у відзиві на позов, у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, а тому є достатніми для вирішення справи по суті апеляційних вимог і прийняття законного та обґрунтованого судового рішення. 
Таким чином, неявка відповідача Державного агентства лісових ресурсів України (його представника), належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, у відповідності до ч.2 ст.313 КАС України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи. 
Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою про накладення адміністративного стягнення №000028 від 20 травня 2020 року, винесеною лісничим Видертського лісництва ДП «Камінь-Каширське лісове господарство» Литвином В.Я., позивача ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.65 КпАП України, і на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1530 гривень (а.с. 51). 
У цій постанові зазначається, що вчинене ОСОБА_1 правопорушення полягає в тому, що він разом із жителем с. Воєгоща ОСОБА_2 здійснив незаконну порубку одного дерева сироростучого сосни звичайної діаметром пня 60 см., та дуба звичайного сироростучого діаметром пня 16 см.. Лісопорушення вчинено повторно, протокол №000059 від 16.03.2020 року. У результаті цього порушення заподіяно шкоду лісовому господарству на суму 17910,45 грн., що розраховано за додатком №1 постанови КМУ від 23.07.2008 року №665». 
Цю постанову від 20.05.2020 року винесено за результатам  розгляду протоколу про адміністративне правопорушення вимог лісового господарства від 16.04.2020 року №000028, складеного майстром лісу Видертського лісництва ДП «Камін-Каширське лісове господарство» Чмухом Я.С. (а.с. 37). 

Суд першої інстанції у розглядуваній адміністративній справі задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку про те, що  матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про те, що  саме ОСОБА_1 було вчинено адміністративне правопорушення, за яке на нього оскаржуваною постановою накладено адміністративне стягнення, і суду таких доказів  не надано. Відповідачі не надали суду доказів про те, що позивач протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за  вчинення дій, передбачених ч.1 ст.65 КпАП України. Відповідачі не довели належними та достатніми доказами перед судом правомірності оскаржуваної позивачем постанови. Досліджені судом обставини у сукупності вказують на незаконність винесеної постанови від 20.05.2020 року, а тому її належить скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. 
Суд першої інстанції також вказав, що доводи  представника відповідача про те, що  Державне агентств лісових ресурсів  є неналежним відповідачем у справі,  є помилковим тлумаченням норм права. З урахуванням положень ч.1 ст.2, ч.1 ст.4 КАС України, ст.241 КпАП України, суд дійшов висновку, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ст.65 КпАП України  відноситься до компетенції  органів виконавчої влади, що реалізують державну  політику у сфері лісового господарства. Працівники органів виконавчої влади, що реалізують  держану політику у сфері лісового господарства розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені цих органів і у даному випадку не можуть виступати  самостійними суб`єктами  владних повноважень, тобто окремо від державного  органу, виносячи одноособові рішення. Державне агентство лісових ресурсів України є центральним органом  виконавчої влади, який реалізує державну політику  у сфері лісового господарства. Тому у відповідності до ч.1 ст.139 КАС України, задовольняючи позовні вимоги, суд стягує з відповідача Державного агентства лісових ресурсів України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені останнім витрати по оплаті судового збору у розмірі 420 грн. 40 коп.. 
Суд апеляційної інстанції враховує, що висновки суду першої інстанції, які відображені в рішенні від 05.01.2021 року, по суті задоволених позовних вимог щодо незаконності та скасування постанови лісничого Видертського лісництва ДП «Камінь-Каширське лісове господарство» Литвина В.Я. №000028 від 20 травня 2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.65 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1530 грн., та щодо закриття справи про адміністративне правопорушення відносно позивача на підставі п.1 ст.247 КУпАП, не оскаржені в апеляційному порядку жодним із відповідачів у справі. 
Водночас, доводи відповідача (апелянта) Державного агентства лісових ресурсів України стосуються лише питання щодо того, що Державне агентство лісових ресурсів України є неналежним відповідачем у справі, оскільки оскаржену постанову від 20.05.2020 року було прийнято уповноваженою особою не від імені Держлісагентства, а від імені ДП «Камінь-Каширське лісове господарство». Цей відповідач оскаржує в апеляційному порядку рішення суду від 05.01.2021 року лише в частині стягнення судового збору в розмірі 420,40 грн.. 
Таким чином, колегія суддів з врахуванням приписів статті 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
При цьому, згідно ч.2 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 

За результатами апеляційного розгляду адміністративної справи колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 1 КУпАП визначено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. 
Частинами 1 та 2 ст.7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Згідно статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Тобто, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви, щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь. 
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП). 
Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Таким чином, особа може бути притягнена до адміністративної відповідальності за наявності доказів вини цієї особи у вчиненні адміністративного правопорушення (проступку). 
Згідно з п.1 ст.247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення в діях відповідної особи. 
Статтею 65 КУпАП передбачено відповідальність за незаконну порубку, пошкодження та знищення лісових культур і молодняка. 
Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі. 
Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі. 
Судом першої інстанції вірно враховано, що згідно статті 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом (пункт 5 цієї статті). 
Відповідно до статті 217 КУпАП, посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків. Перелік посадових осіб, які від імені органів, згаданих у пунктах 2, 5 статті 213 цього Кодексу, розглядають справи про адміністративні правопорушення, встановлюється законами України. 
Статтею 241 КУпАП передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства розглядає справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 49, 63-70, 73, 75, 77, 188-5 цього Кодексу. Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, його заступники, головні лісничі, старші інженери та інженери, командири авіаланок, старші льотчики-спостерігачі та льотчики-спостерігачі баз авіаційної охорони лісів, лісничі, помічники лісничих, майстри лісу. 
Таким чином, наведеними вище нормами спеціального законодавства встановлено, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, накладають адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, зокрема за статтею 65 КУпАП, не від свого імені, а від імені відповідного органу, який і повинен бути відповідачем в адміністративній справі щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. 
Отже, у розглядуваній адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , при винесенні спірної постанови від 20.05.2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, лісничий Видертського лісництва Державного підприємства «Камінь-Каширське лісове господарство» ОСОБА_3 діяв від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, яким являються відповідач Державне агентство лісових ресурсів України. 
Крім цього, колегія суддів враховує нормативні приписи Інструкції з оформлення органами Державного комітету лісового господарства України матеріалів про адміністративні правопорушення, яка затверджена наказом Державного комітету лісового господарства України від 31.08.2010р. №262, яка визначає порядок оформлення та обліку матеріалів про адміністративні правопорушення посадовими особами органів лісового господарства, і вказує, що порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та іншими законами України, а перелік посадових осіб органів лісового господарства, які мають право розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, визначено статтею 241 КУпАП (пункти 1.1, 1.2 Інструкції). 
Відповідно до п.3.1 цієї Інструкції, справи про адміністративні правопорушення (далі - справа), передбачені статтями 49, 63-70, 73, 75, 77, 188-5 КУпАП, розглядаються посадовими особами органів лісового господарства, зазначеними в частині другій статті 241 КУпАП, за місцем вчинення правопорушення. 
Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, посадова особа виносить постанову по справі відповідно до статті 283 КУпАП (п.4.1 Інструкції). 
Положенням про Державне агентство лісових ресурсів України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2014р. №521 передбачено, що Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства (пункт 1 Положення). 
Держлісагентство є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства (пункт 15 Положення). 
Отже, з врахуванням наведених вище норм законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що Державне агентство лісових ресурсів України являється належним відповідачем у розглядуваній адміністративній справі за відповідним позовом ОСОБА_1 .. 
Таким чином, являються безпідставними доводи апелянта Державного агентства лісових ресурсів України про те, що Державне агентство лісових ресурсів України не було учасником спірних правовідносин і не порушило жодних прав чи інтересів позивача, а тому не може бути відповідачем у цій справі. 
За таких обставин та наведених вище норм законодавства, з врахуванням приписів статті 139 КАС України, суд першої інстанції дійшов також вірного висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Державного агентства лісових ресурсів України на користь ОСОБА_1 420,40 грн. сплаченого судового збору, у зв`язку із задоволенням позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції у відповідній частині. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування. 
Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

                                                         постановив:

Апеляційну скаргу Державного агентства лісових ресурсів України – залишити без задоволення. 
Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 05 січня 2021 року  в адміністративній справі №157/650/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України, лісничого Видертського лісництва Державного підприємства «Камінь-Каширське лісове господарство» Литвина Валентина Яковича про визнання незаконною та  скасування постанови – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повний текст постанови складено 19.03.2021 року